Ухвала
 
25 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 335/12038/21
провадження № 61-6163 ск 22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Железняк-Кранг Інга Вікторівна, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У липні 2022 року  ОСОБА_1 через свого представника подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі.
 
2.       Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.
 
3.       Згідно із пунктом 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). В свою чергу, пункт шостий частини другої цієї статті ЦПК України передбачає зазначення клопотання особи, яка подає касаційну скаргу.
 
4.       Відповідно до другого абзацу пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України (в тому числі, ухвалу щодо забезпечення позову), в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
5.       ОСОБА_1 аргументуючи неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій посилається на частину другу статті 389 та статтю 411 ЦПК України як підстави подання своєї касаційної скарги. Зокрема в контексті статті 411 ЦПК України  ОСОБА_1 без чіткого посилання на структурну одиницю цієї процесуальної норми уточнює, що вбачає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки ці суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
6.       Разом з тим ОСОБА_1 не наводить у касаційній скарзі прикладів того, які саме недопустимі докази прийняли до уваги суди попередніх інстанцій, встановлюючи обставини цієї справи, та в чому полягає їх недопустимість. Натомість ОСОБА_1 наводить свою оцінку обставин справи та можливих, допустимих з точки зору ОСОБА_1 , доказів у ній, які суд, на її думку неналежним чином оцінив, та наполягає на власній оцінці цих доказів. При цьому треба враховувати, що суд, вирішуючи питання забезпечення позову, не досліджує докази у справі в тому обсязі, який необхідний для вирішення спору у цій справи по суті.
 
7.       Крім того, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
8.        ОСОБА_1 звертається до Верховного Суду з вимогою правильного, на її думку, застосування норм матеріального права, зокрема пунктів 5 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 9), які передбачають, на переконання заявниці, що «у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів».
 
9.       Однак пункт 5 Постанови № 9 стосується питань забезпечення позовів у справах за участю господарських товариств, а також у справах про захист трудових чи корпоративних прав, що не відповідає встановленим судами попередніх інстанцій обставинам цієї справи, які в цій частині заявницею не ставляться під сумнів та не спростовані.
 
10.   Відповідно до пункту 10 Постанови № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
 
11.    ОСОБА_1 не пояснює у своїй касаційній скарзі в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 10 Постанови № 9, якому зміст оскаржуваних судових рішень не протирічить.
 
12.   Також ОСОБА_1 просить Верховний Суд ухвалити нове рішення у цій справі щодо забезпечення позову, що, враховуючи зазначене, передбачає порушення Верховним Судом вищенаведених умов статті 400 ЦПК України.
 
13.   Повноваження Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги визначені у статті 409 ЦПК України. Підстави для скасування Верховним Судом судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення закріплені у статті 412 ЦПК України. У статті 411 ЦПК України зазначені підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду.
 
14.   Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
15.   З огляду на вищевикладене  ОСОБА_1 необхідно уточнити перелік норм матеріального права, які на її думку були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій, а також в чому саме полягає їх неправильне застосування; суть порушення судами попередніх інстанцій процесуальних норм права (в тому числі, вказавши які саме процесуальні норми права були порушені та в чому полягає їх порушення) та свої вимоги до Верховного Суду щодо результату розгляду її касаційної скарги.
 
16.   Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
17.   Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Железняк-Кранг Інга Вікторівна, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень.
 
2.       Встановити для усунення недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
3.       У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                        В. В. Пророк