КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/18814/2021                                                                  Головуючий у І інстанції - Пономаренко Н.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6490/2022                            Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
02 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року   
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - 
 
встановив:
 
У травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб та зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за №1163. 
У шлюбі у подружжя народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказувала, що за час перебування у шлюбі, позивач та відповідач проживали разом, стосунки подружжя були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, притаманними сім`ї. 
Проте, сімейне життя у сторін не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери. 
На зазначених вище підставах фактичні подружні стосунки з 15 лютого 2021 року між сторонам припинились, з вказаного часу позивач зазначає, що сторони проживають окремо і подружжя не підтримує шлюбних відносин та не має спільного побуту, спільне господарство ними не ведеться. 
Сторони мають окремий бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя відсутнє. 
В свою чергу, стосунки між Сторонами стали напружені, погляди на сімейні відносини у Позивача та Відповідача виявилися різними.
Позивач зазначає, що примирення з відповідачем, збереження сім`ї та спільне життя він вважає неможливим.
У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що перебування у шлюбі не відповідає теперішнім інтересам Сторін, сім`я між якими припинила своє існування.
Просила розірвати шлюб, зареєстрований 14 червня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №1163 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, вищезазначений позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14. червня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1163 - розірвано.
Прізвища після розірвання шлюбу залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що позивач у позові зазначила, що строк для примирення не потрібний, оскільки примирення неможливе, але суд при цьому, погодившись із такими доводами позивача, врахував тільки думку останньої, позбавивши відповідача ОСОБА_1 жодної можливості на спроби збереження сім`ї.
Суд заходів примирення не вжив, оскільки вислухав лише одну сторону справи, проігнорувавши думку іншої.
Вважає, що до питання розірвання шлюбу між сторонами суд підійшов виключно формально, не вивчивши всі обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Анулювати запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у ВРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що протягом останніх років перед зверненням позивача до суду, сімейне життя сторін поступово погіршувалось з різних причин, а з 15 лютого 2021 року спільне життя ними не ведеться через відсутність порозуміння та напруженість у відносинах, що в кінцевому результаті призвело до того, що сторони фактично сімейних стосунків взагалі не підтримують та спільного господарства не ведуть, у подружжя відсутній спільний бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя також відсутнє.
Крім того, позивачка впевнена, що сім'я розпалася остаточно та її збереження суперечить як її інтересам так і інтересам спільної дитини.
2021 рік супроводжувався для позивачки та спільної дитини тиранією та домашнім насильством фізичного та психологічного характеру зі сторони відповідача, відповідачу органом опіки та піклування було встановлено графік спілкування з дитиною за допомогою відеозв`язку, через загострення психічного стану здоров`я відповідача. 
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя сторін не склалося, сім`я сторін фактично розпалася і зберегти її неможливо.
Рішення про розірвання шлюбу стороною позивача прийнято виважено та не підлягає перегляду.
Крім того, 09 червня 2022 року позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09 червня 2022 року, виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
З моменту припинення фактичних шлюбних відносин (з 15 лютого 2021 року) до моменту укладання нового шлюбу позивач не вчиняла жодних дій направлених на збереження подружніх відносин та не бажає вчиняти.
Просила, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Судом також встановлено, що шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та їх дитини.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 
Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 
Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. 
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. 
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 
Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. 
У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. 
У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. 
Відповідач просив про надання строку на примирення. 
Розгляд справи триває більше року і на час вирішення цього питання сторони не примирилися, позивач заперечує таку можливість, а тому доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.
За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. 
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. 
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя та його тривалість є правом суду, а не його обов`язком. 
А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. 
Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не складається через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого у них виникали сварки та непорозуміння.  
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Більш того, 09 червня 2022 року позивач уклала новий шлюб.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не впливають на правильність прийнятого рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -    
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 04 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана