ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/17845/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 (суддя Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- №290/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким Акціонерному товариству «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями;
- №291/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким Акціонерному товариству «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства за податковими зобов`язаннями;
- №293/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким Акціонерному товариству «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за податковими зобов`язаннями;
- №294/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким Акціонерному товариству «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2020 року, 
які були винесені Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі Акту документальної планової перевірки №604/34-00-07-01-01/00190928 від 27.07.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправним та підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, у тому числі, внаслідок нереальності господарських операцій з ТОВ «Конгур», ТОВ «Талав», ТОВ «ВК «ВРС-Інжиніринг», ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт», ТОВ «НВП «Зеніт», ТОВ «Камет-Дніпро», ТОВ «Капітал Строй Інвест», ПП «Фаза-Нуль», ТОВ «Волжський дизель», ТОВ «Укрінтросервіс», ТОВ «Енергомаш», ТОВ «Енергосервіс-М», ТОВ «Константа Вага», ПП «Підшипникзбут», що викладені в акті документальної планової виїзної перевірки, є безпідставними з огляду на документальне підтвердження таких операцій первинними документами. Позивач зазначив про те, що доводи контролюючого органу про відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, відсутність працівників не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди може мати у власності задекларовану значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань.  Позивач вказав також про те, що відносно вказаних контрагентів-постачальників АТ «ПГЗК» відсутні рішення суду, які б свідчили про нереальний або удаваний характер укладених договорів, підтверджували здійснення фіктивної підприємницької діяльності, встановлювали неможливість проведення господарських операцій та які б встановлювали нечинність тих чи інших первинних документів. Також відсутні вироки судів відносно посадових осіб контрагентів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що перевіркою встановлено, що позивач декларував фінансового-господарські взаємовідносини з контрагентом-постачальником товарів, робіт та послуг - ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» за період липень, серпень 2019 року. Однак, податковим органом встановлено: неможливість встановлення фактичного виробництва продукції ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» у липні, серпні 2019 року, у зв`язку з відсутністю достатньої кількості персоналу; відсутність фактичного перевезення продукції, у зв`язку з невідображенням у податковій звітності будь-яких взаємовідносин з водіями; заповнення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог чинного законодавства; не надання сертифікатів якості по продукції ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт»; відсутність ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» за адресою реєстрації місцезнаходження; підписання податкової звітності за липень, серпень 2019 року особою (Кісліцин В.В.), яка згідно з власними поясненнями, викладеними у листі, не мала жодного відношення до діяльності ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт». З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» не мало можливості здійснювати господарські операції з постачання позивачу товару у липні, серпні 2019 року.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що проведений в додатку до акту перевірки аналіз податкової інформації про виконавця, неможливість встановити фактичних виробників продукції, порушення вимог Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 при заповненні товарно-транспортних накладних, відсутність під первинними документами сертифікатів якості не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували припущення контролюючого органу про те, що господарська операція з постачання хлібобулочної продукції ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» на адресу позивача не відбулася. Позивач вказав про те, що вся продукція була поставлена до Дитячого оздоровчого табору ім. Тарана АТ «Покровський ГЗК» та включена до раціону відпочиваючих дітей, що підтверджено відомостями бухгалтерського обліку. На думку позивача, господарські взаємовідносини з ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» за липень, серпень 2019 року підтверджуються належним чином складеними первинними документами, товарно-транспортними накладними, оплатою за продукції, сплатою податку на додану вартість в ціні послуги, належним чином виписаними та зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу на перевірку від 04.03.2021 року №84 та відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4, п.77.6 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2015 року по 31.12.2020 року (з урахуванням вимог ст.102 Податкового кодексу України), а також, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2020 року
За результатами проведеної перевірки складено акт №604/32-00-07-01-01/00190928 від 27.07.2021 року, у відповідності до висновків якого встановлено наступні порушення:
- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.7, п.10 МСБО 18 «Дохід», ст.1, ст.3, ст.9, ст.11, ст.12 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1, п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995 року, Розділу І Інструкції «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженого Наказом Мінфіну від 30.11.1999 року №291, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього на загальну суму 12186245 грн., у тому числі: за 2017 рік на загальну суму 2019470 грн., за 2018 рік на загальну суму 2683359 грн., за 2020 рік на загальну суму 7483416 грн.;
- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього у сумі 6132529 грн. та завищення суми від`ємного значення за грудень 2020 року у розмірі 5124469 грн.
- п.187.1 ст.187, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Мінфіну від 31.12.2015 року №1307, не складено та відповідно не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку податкові накладні по здійсненню операцій з вивезення товарів за межі митної території України всього на суму постачання 341237653 грн. за період з 25.05.2020 року по 31.12.2020 року;
- п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України та п.5, п.6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246, чим порушено встановлені законодавством граничні терміни реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 4721182,11 грн.;
- п.1 ч.2 ст.6 та ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI в частині своєчасно не нарахованого ЄСВ по застрахованим особам в загальній сумі 15045,92 грн.;
- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1, п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, які відносяться до органу місцевого самоврядування Покровська міська рада (код КОАТУУ 1212100000) на загальну суму 759557,24 грн. за 2020 рік;
- п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України в частині неповного відображення у звіті про КО за 2015 рік загальної суми контрольованої операції з нерезидентом STALMAG SP.Z.O.O. Польща на суму 612703 грн.
- пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, з 01 січня по 29-30 березня 2020 року тривало необладнання або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі.
Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав заперечення №100/61 від 17.08.2021 року.
Рішенням відповідача «Про надання відповіді на заперечення» №4722/6/32-00-07-01-01-09 від 07.09.2021 року частково враховано заперечення позивача щодо висновків акту перевірки та викладено їх в наступній редакції:
- завищення суми податкового кредиту всього у сумі 11238785 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 6114325 грн. та завищення суми від`ємного значення за грудень 2020 року у розмірі 5124460 грн.;
- заниження податку на прибуток всього у сумі 12166585 грн., у тому числі: за 2017 рік на загальну суму 1199810 грн., за 2018 рік на загальну суму 2683359 грн., за 2020 рік на загальну суму 7483416 грн.;
- п.187.1 ст.187, п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Мінфіну від 31.12.2015 року №1307, не складено та відповідно не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку податкові накладні по здійсненню операцій з вивезення товарів за межі митної території України всього на суму постачання 341237653 грн. за період з 25.05.2020 року по 31.12.2020 року;
- п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України та п.5, п.6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246, чим порушено встановлені законодавством граничні терміни реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 4721182,11 грн.
- п.1 ч.2 ст.6 та ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI в частині своєчасно не нарахованого ЄСВ по застрахованим особам в загальній сумі 15045,92 грн.;
- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1, п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, які відносяться до органу місцевого самоврядування Покровська міська рада (код КОАТУУ 1212100000) на загальну суму 759557,24 грн. за 2020 рік;
- пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, з 01 січня по 29-30 березня 2020 року тривало необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі.
На підставі висновків акту перевірки, з урахуванням їх змін, відповідачем сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення №290/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким АТ «ПГЗК» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями на суму 759557,24 грн. та за штрафними санкціями на суму 8346,78 грн.
- податкове повідомлення-рішення №291/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким АТ «ПГЗК» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства за податковими зобов`язаннями на суму 12166585 грн. та за штрафними санкціями на суму 1170792,25 грн.
- податкове повідомлення-рішення №293/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким АТ «ПГЗК» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за податковими зобов`язаннями на суму 5911210 грн. та за штрафними санкціями на суму 1477802,50 грн.
- податкове повідомлення-рішення №294/32-00-07-01-01-32 від 14.09.2021 року, яким АТ «ПГЗК» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2020 року на суму 5124460 грн.
Правомірність прийняття відповідачем вищезазначених податкових повідомлень-рішень є предметом судового розгляд у даній справі.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, з аналізу апеляційної скарги відповідача слідує те, що останній наводить мотиви незгоди з рішенням суду першої інстанції лише щодо висновків суду по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» у липні, серпні 2019 року.
З огляду на вказане, перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, в даному випадку, відбувається в межах доводів апеляційної скарги відповідача щодо висновків суду першої інстанції по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» у липні, серпні 2019 року.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до положень статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
За змістом норм пп.  200.1, пп.  200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
У свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно  розділу V цього Кодексу.
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг. (пп. а) п.  198.1 ст. 198 ПК України).
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. (п.  198.2 ст. 198 ПК України).
Згідно з п.  198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1 статті 193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, серед іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201  цього  Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наведених норм випливає те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власності господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
При цьому, підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України передбачено, що податкове законодавство ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).
Подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.
Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 у справі № 200/6721/20-а зазначив, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ані наявна у контролюючого органу податкова інформація, ані відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самостійно не є достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність окремих документів щодо змісту певних операцій, як і недоліки у первинних документах можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 804/15167/15, вказав, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
З матеріалів справи встановлено, що між АТ «Покровський ГЗК» (Покупець) та ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» (Постачальник) було укладено договір №Т1/94 від 30.03.2017.
Згідно з п. 1.1. Договору ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» як постачальник взяло на себе зобов`язання передати АТ «Покровський ГЗК» продукцію згідно до договору, а АТ «Покровський ГЗК» як покупець зобов`язується прийняти хлібобулочні вироби та оплатити їх вартість в порядку і на умовах, передбачених договором.
Так, відповідно до умов Договору АТ «Покровський ГЗК» придбало у ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» у перевіряємий період хлібобулочну продукцію на суму 98066,40 грн., з урахуванням податку на додану вартість у розмірі 16344,40 грн.
На підтвердження виконання умов Договору №Т1/94 від 30.03.2017 позивачем було надано: рахунки-фактури, видаткові накладні, виписки банку, товарно-транспорті накладні, оборотно-сальдові відомості та податкові накладні, що не заперечується відповідачем.
Виписані ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також не заперечується відповідачем.
Постачання продукції за вказаним договором (п. 3.6 Договору) ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» здійснювало автомобільним транспортом, на підтвердження чого було складено товарно-транспорті накладні.
Заборгованість по розрахункам між сторонами відсутня.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданих позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування придбаного товару, його кількість та вартість, надано докази сплати коштів за нього, що свідчить про належне документальне підтвердження господарських операцій, відповідно, позивачем підтверджено показники, відображені у податковій звітності.
Позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Більш того, надані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що контролюючим органом висновок про нереальність вказаних господарських операцій зроблено на підставі доводів про те, що операції з контрагентом позивача неможливо підтвердити стосовно врахування наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для виконання таких робіт. Вказані висновки контролюючий орган здійснив на підставі інформації з бази даних ІТС «Податковий блок», Архів електронної звітності, Єдиний реєстр податкових накладних, інших баз.
Слід зазначити, що така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Вказана позиція також підтримується Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17. Також, Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі № 811/2154/13-а вказав на те, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи данні отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.
Із зазначеного слідує те, що доводи контролюючого органу щодо неспроможності контрагента позивача виконати заявлений обсяг робіт є твердженнями, які не обґрунтовуються відповідними доказами, зокрема актами перевірки контрагентів позивача або зустрічної звірки, які, як видно з акту перевірки від 27.07.2021, не проводились.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що не є підставою для відмови у праві на формування фінансового результату до оподаткування порушення податкової дисципліни, вчинені іншими платниками податку.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку - покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Вказана правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 09.03.2021 року у справі №826/7270/18.
Щодо доводів відповідача про відсутність у податковому звіті ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» за Формою « 1-ДФ за ІІІ квартал 2019 року осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які у товарно-транспортних накладних визначені як водії, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відсутність у звітності контрагента позивача достатньої кількості відповідних трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі №К/990/4256/17.
Стосовно посилань податкового органу на лист ОСОБА_3 за вх. №К/114 від 18.05.2020, в якому останній зазначив, що начебто на його ім`я на початку 2019 року було переоформлено ряд підприємств, у тому числі ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт», до діяльності яких він не має жодного відношення, крім перереєстрації за грошову винагороду, колегія суддів зазначає про те, що вказаний лист в розумінні положень ст.ст. 72 та 90 КАС України не є належним та допустимим доказом. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що належним доказом фіктивної діяльності ОСОБА_3 як керівника ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. 
Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» або його посадових осіб, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт наявності листа ОСОБА_3 за вх. №К/114 від 18.05.2020 не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
З огляду на вказане, лист вх. №К/114 від 18.05.2020 не містить підтверджених обставин, які б свідчили про невиконання ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт» своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій вчинених ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт».
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно відображено у бухгалтерському та податковому обліку відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Зеленодольський Хлібопродукт», натомість контролюючим органом не доведено допущення платником податків порушень податкового законодавства, у зв`язку із чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко