УХВАЛА

08 червня 2022 року 
Київ
справа №640/17351/19
адміністративне провадження №Зі/990/43/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16   червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №640/17351/19 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення від 09 липня 2019 року № 151.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06   жовтня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 640/17351/19.
На адресу Верховного Суду надійшла заява позивача про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 від розгляду його касаційної скарги, мотивована тим, що вказаний суддя прямо заінтересований в результаті розгляду справи. Зокрема, позивач покликається на те, що у поданій касаційній скарзі він заявив вимогу спрямувати до Генерального прокурора окрему ухвалу про вчинення суддею Касаційного адміністративного суду ОСОБА_3 низки злочинів. Відтак, оскільки у разі розгляду касаційної скарги судді ОСОБА_3 доведеться розглядати та вирішувати вимогу про спрямування на адресу Генерального прокурора України окремої ухвали щодо неї особисто, то, на думку заявника, є очевидним те, що цей суддя є особою, яка заінтересована в результаті розгляду касаційної скарги. З огляду на це заявник, посилаючись на пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), уважає, що вказаний суддя підлягає відводу від розгляду касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 визнано необґрунтованою та передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду цієї заяви.
За наслідками автоматизованого розподілу заяву про відвід судді, зареєстровану за №   Зі/990/43/22, передано на розгляд судді Соколова В.М.
Розглянувши цю заяву, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Так, підстави для відводу судді встановлені статтями 36-37 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписи частини першої, другої й третьої статті 36 ККАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Зі змісту наведених норм випливає, що для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, що викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.
Враховуючи те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, сторона повинна навести обґрунтовані аргументи, що свідчать про наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних чинників.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, урахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Так, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.
Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.
Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Проаналізувавши наведені на обґрунтування заяви про відвід доводи, суддя дійшов висновку про їх безпідставність, адже будь-яких фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його небезсторонність чи заінтересованість в результаті розгляду касаційної скарги у цій справі, не встановлено та заявником не наведено.
Таким чином, відсутні підстави для висновку про наявність передумов, визначених статтею 36 КАС України, для відводу вказаного судді. 
Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №640/17351/19 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України про визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не може бути оскаржена.

...........................

В.М. Соколов,
Суддя Верховного Суду