ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12756/20 	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/657/22 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Мендрик І.В. 
сторін:
апелянта — ОСОБА_1 ,
представника апелянта — ОСОБА_2 ,
відповідача — ОСОБА_3 ,
представника відповідача — ОСОБА_4 ,
представника третьої особи — Мелех О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12756/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року (ухвалене суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 20 травня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про встановлення порядку участі у виховані дитини,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про встановлення порядку участі у виховані дитини.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що з 14 квітня 2007 року по 29 грудня 2014 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син – ОСОБА_7 . Після розірвання шлюбу позивачка до 2017 року продовжувала проживати з колишнім чоловіком в його будинку по АДРЕСА_1 , оскільки відповідач забороняв залишити вказаний будинок та забрати з собою малолітнього сина. З народження дитини та до грудня 2017 року позивачка займалася вихованням сина, брала участь у його житті під час відвідування ним різноманітних заходів у дошкільному та шкільному навчальних закладах, гуртках та заняттях тощо.
Однак, коли в грудні 2017 року вона на 3 дні з мамою поїхала відвідати родичів у іншу область (сину ОСОБА_3 не дозволив поїхати), після її повернення ОСОБА_3 не впустив позивачку до свого будинку та заборонив сину йти з мамою. З того часу син проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач перешкоджає їй бачитися та спілкуватися з дитиною та не згідний, щоб син проживав з нею хоча б деякий час.
У той час, коли син відвідував школу, позакласні заняття, спортивні заняття, позивачка мала можливість його бачити та спілкуватись із ним у школі та за місцем проведення позакласних занять. Однак, з 16 березня 2020 року з часу введення карантину та по даний час вона не має жодного спілкування з сином та жодної звістки про нього.
Відповідач закрив дитину фізично на території свого будинковолодіння, обмежив коло спілкування, нікуди його не випускає та забороняє спілкуватись навіть з однокласниками та друзями. Оскільки відповідач постійно перешкоджає їй у спілкуванні і зустрічам з сином, то для того, щоб отримати хоч якусь звістку про дитину, вона змушена приїжджати за місцем проживання відповідача та стояти під ворітьми, сподіваючись побачити сина та поспілкуватись із ним.
Окрім того, ОСОБА_8 не бачиться також із бабусею (мамою позивачки), а також з іншими родичами з її боку (брати, сестри, хрещена мати тощо). Крім того, ОСОБА_3 постійно демонструє відносно позивачки своє зневажливе ставлення, ображає у присутності сина, використовуючи при цьому ненормативну лексику. Відповідно, син, для якого батько є авторитетом, проявляє відносно неї таку ж поведінку, повторює образливі слова, адже дитина не здатна у такому віці аналізувати дану ситуацію, і, відповідно, піддається під вплив батька.
Відколи виникли перешкоди у спілкуванні з сином, позивачка, як мати, вживала заходи для того, щоб зв`язок із сином не переривався навіть за таких обставин, постійно передавала йому різні подарунки, іграшки, одяг, які, як виявилось згодом, батько сину не передавав, оскільки відповідач залишав всі подарунки у підвалі. Відповідач налаштовує сина проти матері.
Позивачка стверджує, що відповідач ОСОБА_9 перешкоджає їхньому спілкуванню в порушення прав та інтересів дитини, обов`язків щодо участі у вихованні сина. При цьому, ОСОБА_1 переконана, що дитині вказана ситуація спричинила сильну психологічна травму, і що попри всі негативні установки стосовно неї, які сину вселяє його батько ОСОБА_10 , син також хоче безперешкодно з нею спілкуватися як раніше.
У зв`язку з наведеним позивачка просила суд встановити порядок її участі у вихованні дитини – сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином:
- за допомогою засобів відеозв`язку (Скайп (Skype), Вайбер (Viber) тощо) та телефонного зв`язку: щодня з понеділка по неділю включно з 13 години до 20 години та в будь-який час за бажанням дитини;
- побачення за місцем мого проживання по АДРЕСА_2 : в понеділок, середу та п`ятницю з можливістю забирати сина зі школи, тренувань, інших занять за місцем її проживання, ночувати та приводити його вранці наступного дня (у вівторок , четвер) у школу, а на час карантину та у суботу - приводити сина за місцем проживання ОСОБА_11 ;
- у вихідні дні: в будь-який час за бажанням дитини; у кожну другу суботу з 11 години забирати сина за місцем її проживання по АДРЕСА_2 та приводити його до школи в понеділок;
- період канікул: 1/2 частину канікул син проводить з позивачкою за місцем її проживання по АДРЕСА_2 та/або на відпочинку (в подорожах) в межах України чи за кордоном за згодою батька в передбаченому законом порядку.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини, не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.
Зазначає, що батько помістив дитину в таке середовище, де обмежив повністю спілкування та нав`язує сину про маму та оточуючих власну думку, яка не відповідає дійсності. Звертає увагу на те, що відповідач перешкоджає матері бачитись та хоча б спілкуватись із сином. Оскільки відповідач постійно перешкоджає позивачці у спілкуванні і зустрічам з сином, то для того, щоб отримати хоч якусь звістку про дитину мати змушена приїжджати за місцем проживання відповідача та стояти під ворітьми, сподіваючись побачити сина та поспілкуватись із ним. Крім того, ОСОБА_3 заборонив також сину бачитись із бабусею ( мамою позивачки), а також з іншими родичами з мого боку (брати, сестри, хрещена мати тощо).
Звертає увагу, що на постійній основі відповідач демонструє зневажливу поведінку стосовно позивачки, ображає у присутності сина, використовуючи при цьому ненормативну лексику. Відповідно, син, для якого батько є авторитетом, транслює таку ж поведінку, повторює образливі слова, адже син не здатний у такому віці аналізувати дану ситуацію, і, відповідно, піддається під вплив батька.
Таким чином, з боку ОСОБА_3 здійснюється негативний психологічний вплив на дитину. Зауважує, що позивачка ніколи, навіть після розлучення, не налаштовувала сина проти батька, а навпаки - завжди виховувала його в дусі поваги до батька. В силу свого віку син, не може самостійно приїхати до мами, зателефонувати в інший спосіб зв`язатись із нею.
Оскільки відповідач вчиняв та чинить позивачці вищевказані перешкоди у спілкуванні з сином, всупереч нормам чинного законодавста, отже наявний спір щодо виховання та порядку побачень з дитиною, незалежно від існування встановленого графіку, який, як вважає мати, є недостатнім для відновлення спілкування з сином та віднайдення можливості відновити в дитини нормальне світосприйняття та позбавлення сина від того неправдивого негативу, який нав`язує йому впродовж уже чотирьох років батько.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник — адвокат Притула О.Б. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник — адвокат Ізай Р.О. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.
Представник третьої особи — Мелех О.Р. при вирішенні спору просила врахувати думку дитини.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
З 14 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року у справі №607/18443/14-ц (т.1 а.с.4).
В даному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (т.1 а.с.5).
Сторони проживали однією сім`єю у будинку відповідача, однак, після розірвання шлюбу позивачка змушена була покинути вказане житло, натомість син залишився проживати у відповідача.
Дані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 82 ЦПК України).
Згідно інформації Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради від 24 травня 2019 року за №64, ОСОБА_7 навчається у 4-Б класі з 01 вересня 2015 року. З 01 вересня 2015 року до грудня 2017 року хлопчика приводила і забирала після занять мама. ОСОБА_12 брала участь у виховних заходах школи, була активною у вирішенні класних питань, завжди відвідувала батьківські збори. З 01 вересня 2015 року до грудня 2017 року зі слів Арсена уроки із ним виконувала мама. З січня 2018 року по даний час підготовкою до уроків займається тато. З січня 2018 року батько ОСОБА_3 почав проявляти активну цікавість до шкільного життя ОСОБА_8 . Батько цікавиться соціальним розвитком дитини, друзями, місцем у колективі класу. Мати продовжує постійно цікавитися навчальними досягненнями сина, його поведінкою у школі, відносинами з однокласниками. ОСОБА_12 неодноразово приходила на індивідуальні консультації до психолога школи. Отримувала інформацію за результатами групових психологічних обстежень: рівнем самооцінки дитини, статусом учня в класі. На даний час ОСОБА_7 проживає з татом. Тато піклується про сина, учень доглянутий, охайний, забезпечений навчальним приладдям, завжди готовий до уроків (т.1 а.с.7).
Як вбачається з Інформаційної довідки на адвокатський запит, наданої класним керівником Луцишин О.М. від 10 квітня 2018 року, ще до початку навчання у першому класі мама цікавилася підготовкою дитини до навчального процесу, з 01 вересня 2015 року мама не пропускала жодних батьківських зборів, постійно цікавилася навчальними досягненнями ОСОБА_8 . Зовнішній вигляд у школяра завжди охайний. З грудня 2017 року отримано інформацію від мами про конфлікт в сім`ї. ОСОБА_12 продовжує цікавитися досягненнями і успіхами дитини, приходячи у школу і в телефонному режимі. На даний час відомо, що ОСОБА_8 проживає з татом (т.1 а.с.8).
Із інформаційної довідки від 10 квітня 2018 року, наданої психологом школи ОСОБА_13 , ОСОБА_12 приходила на індивідуальні консультації до психолога, отримувала інформацію за результатами групових психологічних обстежень: рівнем самооцінки дитини, статусом учня в класі, мотивацією навчальної діяльності. В грудні 2017 року повідомила про конфліктну ситуацію в сім`ї. Вона цікавиться особливостями психо-емоційного стану дитини і стурбована атмосферою в сімейних стосунках, які можуть негативно вплинути на стан дитини (т.1 а.с.9).
Згідно рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №19 від 05 лютого 2021 року, мати дитини ОСОБА_1 на засідання комісії не з`явилася та не повідомила причини своєї відсутності. На засіданні комісії батько дитини ОСОБА_3 повідомив, що не заперечує щодо зустрічей матері з сином, але просить врахувати думку та бажання дитини. На засіданні комісії з малолітнім ОСОБА_8 проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він не бажає зустрічатися з матір`ю. Мати деколи приходить до нього у школу та на тренування, але ці зустрічі часто супроводжуються конфліктними ситуаціями. Враховуючи те, що у житті малолітнього ОСОБА_7 не відбулось суттєвих змін та нормами чинного законодавства не передбачено декількох висновків органу опіки та піклування, комісія вирішила надіслати до суду разом із матеріалами цивільної справи копію рішення виконавчого комітету №52 від 29 січня 2020 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.31).
Так, згідно Висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнятого на підставі заяви ОСОБА_1 , комісія прийшла до висновку рекомендувати матері ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до графіку спілкування у такі дні: з понеділка по п`ятницю з 15 години по 19 годину; щосуботи, щонеділі з 09 години по 19 годину. Побачення повинні відбуватися за бажанням дитини, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м.Тернополя. Рекомендувати матері ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендувати батькові ОСОБА_3 поважати батьківські права ОСОБА_1 , не чинити перешкод у спілкуванні матері з дитиною (а.с.33).
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення способу участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.32).
Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вказали, що знають позивачку, як хорошу людину і дбайливу матір.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Мати, яка проживає окремо від дитини, зобов`язана брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Батько, який проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Звертаючись до суду з даним позовом позивачка зазначала, що сторони проживали однією сім`єю у будинку відповідача, однак, після розірвання шлюбу вона змушена була покинути вказане житло, натомість сина відповідач не дозволив забрати. З того часу, відповідач ОСОБА_3 чинить позивачці перешкоди у спілкуванні та побаченнях з дитиною, що стало причиною звернення позивачки до суду із вказаним позовом.
Згідно висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року, рекомендовано матері ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини, відповідно до графіку спілкування у такі дні: з понеділка по п`ятницю з 15 години по 19 годину; щосуботи, щонеділі з 09 години по 19 годину. Побачення повинні відбуватися за бажанням дитини, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м.Тернополя.
Апеляційним судом встановлено, що з моменту прийняття рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування, побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не відбулося.
Для того, щоб мати можливість бачитись з дитиною, позивачка змушена приїжджати за місцем проживання відповідача та стояти під воротами, сподіваючись побачити сина та поспілкуватись із ним.
З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2021 року та 20 липня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_18 .
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що між батьками існує конфлікт щодо порядку участі у вихованні дитини та виконання ними батьківських обов`язків.
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивачкою не наведено жодних об`єктивних обставин щодо неможливості участі матері у спосіб, встановлений органом опіки та піклування, згідно висновку органу опіки та піклування затвердженого Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року, оскільки дане рішення фактично не виконується та мати позбавлена реальної можливості у спілкуванні із своїм сином.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що способи участі у вихованні сина, які заявлені у даному позові, є відмінними від тих, які встановила комісія у своєму висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №52 від 29 січня 2020 року, оскільки обставини спілкування змінились настільки, що мати перестала бачити дитину та обмежена в спілкуванні через засоби зв`язку.
Апеляційним судом в судовому засіданні з участю психолога заслухано думку малолітньої дитини — ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо визначення порядку участі матері у його виховані.
Арсен у судовому засіданні повідомив, що проживає з батьком в м.Тернополі. До своєї матері відчуває негативні емоції та не хоче її бачити. Таке ставлення в нього виникло через те, що мама розлучилася із батьком, після чого залишила сім`ю. Крім того, матір в розмовах принижує його та батька, розпускає руки. Зазначив, що коли батьки проживали разом, все було добре. На запитання псилохолога чи ОСОБА_8 може змінити свою думку про матір, дитина відповіла, що може, при умові, якщо мама зміниться і буде краще ставитися до нього та батька (не буде принижувати, вести себе агресивно, тощо). Крім того, ОСОБА_8 пояснив, що до мами погано ставиться, оскільки вона на літніх канікулах привозила його в Іспанію та залишала з бабусею (мамою позивачки), а сама ходила невідомо де.
Також колегія суддів відмічає, що ОСОБА_8 згадує свою біологічну матір – ОСОБА_1 , коли говорить про своїх рідних. Лише після уточнюючих запитань висловлюється про неї суто в негативному сенсі.
Така негативна оцінка дитиною своєї матері різко дисонує із встановленими в судовому засіданні обставинами щодо відношення ОСОБА_1 до свого сина ОСОБА_8 .
Апеляційний суд наголошує, що дітям малолітнього віку через брак особистого досвіду не властиво ідентифікувати, що таке розлучення між чоловіком та дружиною, та порядок виховання дитини під час розлучення батьків, а тому, найбільш ймовірно, що вказані асоціації дитини відносно своєї біологічної матері є результатом негативних настановлень чи зосередження дитячої уваги на цих аспектах з боку батька.
Колегія суддів зазначає, що заперечення дитини щодо участі у вихованні одного із батьків не може мати визначального значення для суду, якщо це не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
Враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який обмежив спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини).
Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання спілкуватися з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення порядку участі у виховані дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №727/3856/18.
Кожна дитина має основоположне право та потребу в безпечних та люблячих стосунках з обома батьками. З огляду на вік дитини, саме мама ОСОБА_1 формувала у свого сина ОСОБА_8 позитивне ставлення до своєї сім`ї. За час проживання із матір`ю та батьком син прихильно ставився до неї і виявляв любов. Однак, після проживання із батьком, ОСОБА_8 почав різко негативно відноситись до матері.
Фактично в результаті впливу батька на дитину шляхом формування негативного образу рідної матері, яку він до цього любив, спонукання ОСОБА_8 без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів із нею, має місце штучне відчуження ОСОБА_1 від її сина.
Вказане свідчить про негативний вплив відповідача на формування у дитини сприйняття образу сім`ї та шанобливе відношення до обох батьків.
Враховуючи викладене, думка дитини щодо її бажання спілкуватися лише з батьком у контексті даної справи є для суду непереконливою з огляду на те, що останнім часом ОСОБА_8 проживає з батьком та зазнає його впливу, малолітній вік дитини, обмеження спілкування з матір`ю та конфлікт між батьками щодо участі у вихованні сина.
Як видно з матеріалів справи, в даний час у зв`язку з наявністю конфліктної ситуації між колишнім подружжям, матір викликає негативні емоції у сина, який проживає з батьком. Разом з тим, судом установлено, що мати дитини постійно проявляє бажання бачитись з сином, заявила, що хоче брати участь у його вихованні, передати власний досвід, навчити, розповісти про любов та повага до сім`ї, про моральні цінності.
На думку колегії суддів, необхідно зберегти можливість ОСОБА_1 відновити приязні стосунки з сином, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Крім того, апеляційним судом не встановлено, що позивачка зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами чи може зашкодити здоров`ю, чи розвитку дитини.
Таким чином, участь матері у вихованні та спілкуванні з дитиною та вказівка у рішенні суду про необхідність дотримання обов`язкової умови - отримання формальної згоди дитини на спільне проведення часу може взагалі унеможливити зустрічі ОСОБА_1 з сином, який є неповнолітнім, проживає з батьком і може перебувати під впливом інших осіб та до відновлення гарних відносин з матір`ю може не повністю розуміти цінності батьківської любові і турботи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року слід скасувати та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про встановлення порядку участі у виховані дитини задовольнити частково.
Встановити наступний графік спілкування участі ОСОБА_1 у вихованні дитини – сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
Систематичні побачення:
1) у робочі дні: у кожен вівторок та четвер, з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;
2) у вихідні дні: у кожну I та III суботу, а також II та IV неділю місяця, з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;
3) побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м.Тернополя, або за місце проживання матері по АДРЕСА_2 — за вибором дитини;
4) 1/2 частину канікул, з можливістю проводити відпочинок за межами України, за згодою батька, в передбаченому Законом порядку;
5) за допомогою засобів відеозв`язку (Скайп (Skype), Вайбер (Viber) тощо) та телефонного зв`язку, щодня, в будь-який час за бажанням дитини.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Вказаний порядок участі матері у вихованні сина не суперечить інтересам сторін та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав матері щодо дитини.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву задовольнити.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із квитанції від 31 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 840.80 грн.
Згідно квитанції № 1034514805 від 27 травня 2022 року, ОСОБА_1 за апеляційний розгляд даної справи сплатила судовий збір у розмірі 1261.20 грн.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивачки 2102 грн. судового збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 – задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про встановлення порядку участі у виховані дитини — задовольнити частково.
Встановити наступний графік участі ОСОБА_5 у вихованні дитини – сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
Систематичні побачення:
1) у робочі дні: у кожен вівторок та четвер, з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;
2) у вихідні дні: у кожну I та III суботу, а також II та IV неділю місяця, з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;
3) побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м.Тернополя, або за місце проживання матері по АДРЕСА_2 — за вибором дитини;
4) 1/2 частину канікул, з можливістю проводити відпочинок за межами України, за згодою батька, в передбаченому Законом порядку;
5) за допомогою засобів відеозв`язку (Скайп (Skype), Вайбер (Viber) тощо) та телефонного зв`язку, щодня, в будь-який час за бажанням дитини.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_5 судовий збір за розгляд даної справи 2102 (дві тисячі сто дві) гривнi 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 04 серпня 2022 року.

Реквізити учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 ,зареєстрована адреса місця проживання – АДРЕСА_3 , адреса місця проживання – АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження - бульвар Т. Шевченка, 1, м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 34334305.

Головуючий 
Судді