Справа № 305/457/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

01.06.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника, адвоката Телегазія В. І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Телегазій В. І.,
                                                         в с т а н о в и в:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та відповідно до постанови, 08 березня 2021 року, о 00 год 35 хв, у смт Великий Бичків по вул. Репегівській, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "ВАЗ 2121", д.н.з НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан сп?яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі -ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Телегазій В. І., вказує на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а докази, які містяться у матеріалах - є неналежними та викликають сумніви у своїй достовірності. Так, на думку адвоката, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, адже у документі містяться відомості про свідків, які не були присутні на місці зупинки транспортного засобу. Також стверджує, що всупереч приписам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, освідування ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу взагалі не проводилось, водночас не було запропоновано пройти огляд і в медичному закладі. Пояснення свідків також не можна брати до уваги, оскільки вказані у матеріалах справи свідки не були присутні на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується їхніми поясненнями про те, що вони перебували на робочому місці - АЗС № 82. Апелянт вважає, що місцевий суд розглянув справу формально, не з`ясувавши фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не взяв до уваги клопотання адвоката та не допитав свідка ОСОБА_2 . Також не можна вважати належними доказами у справі розписку ОСОБА_3 про те, що той зобов`язується взяти на відповідальне зберігання автомобіль, яким керував ОСОБА_1 та направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння. На думку апелянта, доказом відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є висновок з медичного закладу, оформлений у трьох примірниках у присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу. Адвокат вважає, що відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та дані щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН №3884583, є суперечливими щодо часу вчинення адміністративного правопорушення та слугують підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 , адвокат зазначає, що у графі «Роз`яснення ст. 63 Конституції України» водій не підписувався, а слова «Пояснення з моїх слів написано вірно мною прочитано, доповнень та зауважень немає» ОСОБА_1 підписав після того, як поліцейський повідомив, що ці пояснення стосуються увімкнення додаткового освітлення у вигляді ЛЕД-лампи, закріпленої на даху автомобіля. На підставі вищезазначеного, просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Телегазія В. І., які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку SMS - повідомлень від 18.02.2022; апеляційний суд враховує і те, що від вказаних осіб не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення судового засідання на інший день, а тому, з огляду на те, що розгляд справи кілька разів відкладався, відтак, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що неявка ОСОБА_1 та його захисника, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу виключно у межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 088496, 08 березня 2021 року, о 00 год 35 хв, у смт Великий Бичків по вул. Репегівській, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "ВАЗ 2121", д.н.з НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан сп?яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У протоколі зазначено, що свідками відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння були громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому, з протоколу убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 19.05.2011 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Своїми підписами ОСОБА_1 засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав, відомості щодо його особи правильні.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що напередодні увечері, за дві години до моменту зупинки його поліцейськими, він вживав алкогольні напої - пиво. У кількості 0,5 літра, після чого сів за кермо автомобіля. Окрім того, ОСОБА_1 визнав відмову від проходження огляду на стан сп?яніння, засвідчивши це своїм особистим підписом (а. с. 2).

Згідно з письмовими поясненнями свідків - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, між тим свідки вказали, що ОСОБА_1 особисто зазначив, що вживав алкогольний напій - пиво, у кількості 0, 5 літра (а. с. 3. 4).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3884583 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 (сто сімдесят) гривень (а. с. 5).

Розпискою громадянина ОСОБА_3 підтверджується факт взяття на зберігання транспортного засобу марки "ВАЗ 2121", д.н.з НОМЕР_1 до повного витвереження ОСОБА_1 (а. с. 10).

Згідно з направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного та іншого сп`яніння від 08.03.2021, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування у КНП «Рахівська РЛ» (а. с. 11).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані згідно з вимогами КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду апеляційної скарги судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Гріджак М. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги і будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки водія ОСОБА_1 та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,- на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні і будь-які дані, які можуть свідчити про упередженість, необ`єктивність свідків події - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та недостовірність змісту їхніх пояснень - на підтвердження таких доводів, апелянтом не надано жодного доказу. 

Отже, з огляду на вищевказане, апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що пояснення свідків не можна вважати належним доказом у справі, позаяк вказані особи не були присутні на місці події. Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з письмовими поясненнями свідків події - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що у відповідності до ст. 251 КУпАП є належними доказами у справі, кожен свідок окремо засвідчив факт відмови водія ОСОБА_1 , у якого були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження освідування. Переконливих мотивів для сумнівів у зацікавленості чи упередженості свідків апелянтом не наведено, пояснення засвідчені їх власноручними підписами, а також поліцейським, який їх відібрав. Відсутні відомості про те, що з певних причин вони надавали працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ними засвідчено під примусом. Відтак, ці твердження захисника є лише його припущеннями, які до уваги апеляційним судом не беруться.

Водночас, дослідивши зміст апеляційної скарги у тій частині, що місцевий суд розглянув справу формально, не взяв до уваги клопотання адвоката про допит свідків, апеляційний суд вважає, що ці твердження є безпідставними, адже, враховуючи те, що адвокатом Телегазієм В.І. не конкретизовано свідками яких саме подій були громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , отже місцевий суд дійшов правильного висновку про недоцільність виклику вказаних свідків для надання пояснень у суді.

Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При перегляді справи про адміністративне правопорушення судом апеляційної інстанції не встановлено жодних порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного ст. 266 КУпАП та Інструкцією.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З матеріалів справи, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків, убачається, що працівники поліції мали всі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки очевидні ознаки (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) свідчили, що водій може перебувати в стані алкогольного сп`яніння. Однак, на законну вимогу поліцейських пройти огляд у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Апеляційним судом враховується те, що пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Тому, будь-які твердження апелянта про те, що поліцейськими безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення та не дотримані законні вимоги при направленні водія ОСОБА_1 на освідування, апеляційним судом розцінюються критично, позаяк по суті вони спрямовані на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності. 

Безпідставними, і такими, що жодним чином не впливають на правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду є доводи адвоката Телегазія В. І. щодо того, що відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та дані щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН №3884583, є суперечливими щодо часу вчинення адміністративного правопорушення та слугують підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції, дослідивши зміст вищевказаних процесуальних документів, констатує, що складання процесуальних документів відбулося 08.03.2021, протокол про адміністративне правопорушення, оформлений за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР складений о 00 год 50 хв, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3884583, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 (ста сімдесяти) гривень - о 01 год 45 хв. Отже, враховуючи вищенаведене, жодних порушень, про які зазначає апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта щодо того, що не можна вважати належними доказами у справі розписку ОСОБА_3 про те, що той зобов`язується взяти на відповідальне зберігання автомобіль, яким керував ОСОБА_1 та направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційним судом визнаються недоцільними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що розписка та направлення містять відомості про обставини, які підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, відтак вони підлягають аналізу та оцінці у сукупності з усіма наявними доказами.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП «Рахівська РЛ» (а. с. 11) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. У направленні зазначено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у відповідному закладі охорони здоров`я.

Відповідно до розписки (а. с. 10), ОСОБА_3 зобов`язується взяти на зберігання автомобіль марки "ВАЗ 2121", д.н.з НОМЕР_1 до повного витвереження ОСОБА_1 , засвідчивши це своїм підписом.

На переконання апеляційного суду, вказані процесуальні документи, які досліджені місцевим судом та перевірені на предмет допустимості та достовірності судом апеляційної інстанції, є такими, що заслуговують на увагу, позаяк сумнівів у їх належності не виникає. 

Твердження адвоката про те, що у протоколі, у графі «Роз`яснення ст. 63 Конституції України» водій не підписувався, а слова «Пояснення з моїх слів написано вірно мною та прочитано, доповнень та зауважень немає» ОСОБА_1 підписав після того, як поліцейський повідомив, що ці пояснення стосуються увімкнення додаткового освітлення у вигляді ЛЕД-лампи, закріпленої на даху автомобіля, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Телегазій В. І. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН