ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3690/22 Справа № 176/2491/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кучма В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Кравченка Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, треті особи Жовтоводський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи Жовтоводський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у листопаді ОСОБА_2 поштою отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №67385785 від 04 листопада 2021 року, якою державним виконавцем Жовтоводського відділу державної виконавчої служби у Кам”янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаєвською Я.С. постановою від 04 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67385785 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідача за виконавчим написом №2942 виданим 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна сплатити заборгованість загальний розмір якої становить 2077184 грн. 72 коп. При цьому, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Бондар І.М. дійшла до висновків, що мається безспірна заборгованість у розмірі 79175,40 доларів США, що по курсу НБУ на 26 червня 2019 року складає 2077184 грн. 72 коп., яка виникла на підставі кредитного договору DNJ0GK0000000092 від 07 листопада 2006 року укладеного між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_2 . Вказаний виконавчий напис позивач вважає вчиненим незаконно, оскільки вимоги банку надані нотаріусу не відповідають вимогам закону та відсутня безспірність розміру заборгованості та строк стягнення перевищує встановлений законом. На підставі викладеного ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просив суд визнати виконавчий напис № 2942 від 11 жовтня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк” за рахунок коштів від реалізації зазначеного майна, таким, що не підлягає виконанню.
        Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 . Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2942, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 11 жовтня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартири АДРЕСА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк” за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк”, код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, б. 1Д на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у справі, які складаються із судового збору за подачу позову до суду у розмірі 908 грн., судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. та витрат, які позивач поніс за надання професійної правничої допомоги у сумі 3500 грн., а всього 4862 грн.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
У порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 274 ЦПК України, розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
       У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
       Відповідно до ч. 6, 9 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №2942, яким звернуто стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №DNJ0GK00000092, посвідченого 07 листопада 2006 приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В. за реєстровим №8871, передане в іпотеку АТ КБ “Приватбанк”, яке є правонаступником ЗАТ КБ “Приватбанк”. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ “Приватбанк” у розмірі: заборгованість за кредитом – 9055,26 доларів США; заборгованість за відсотками – 16859,54 доларів США; комісія – 2340,00 доларів США; пеня – 50920,60 доларів США, що всього становить 79175,40 доларів США, що за курсом НБУ на 26 червня 2019 року становить 2073684 грн. 72 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису – 3500 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 2077184 грн. 72 коп. Строк, за який провадиться стягнення з 07 листопада 2006 року по 26 червня 2019 року (а.с.5, 68).
       Постановою державного виконавця Жовтоводського відділу державної виконавчої служби у Кам”янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаєвською Я.С. про відкриття виконавчого провадження №67385785 від 04 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67385785 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідача за виконавчим написом №2942 виданим 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.6).
       Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII “Про нотаріат”, нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом “Про нотаріат” та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону “Про нотаріат”).
Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 .
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону “Про нотаріат”). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону “Про нотаріат” та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України “Про нотаріат” для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Статтею 88 Закону України “Про нотаріат” визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі “Про нотаріат” та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону “Про нотаріат” передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 
Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 
Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України “Про нотаріат”). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, – шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. 
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України “Про нотаріат” захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону “Про нотаріат” у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
У справі встановлено, 07 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та АТ КБ “Приватбанк” було укладено кредитний договір №DNJ0GK00000092 про надання кредиту шляхом надання готівки через касу на строк з 07 листопада 2006 року по 08 листопада 2021 року у вигляді непоновлюваної лінії у розмір 9000,00 доларів США для купівлі житла, а також 1215,00 доларів США на сплату страхових платежів (а.с.89-92).
       Відповідно до умов кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за Договором є іпотека квартири: трикімнатна квартира загальною площею 64, кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . 
       Вказана квартира на підставі договору іпотеки №DNJ0GK00000092, посвідченого 07 листопада 2006 приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В. за реєстровим №8871, передана ОСОБА_2 в іпотеку АТ КБ “Приватбанк”, яке є правонаступником ЗАТ КБ “Приватбанк” (а.с.84-88).
       11 жовтня 2019 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.69).
       11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №2942, яким звернуто стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №DNJ0GK00000092, посвідченого 07 листопада 2006 приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В. за реєстровим №8871, передане в іпотеку АТ КБ “Приватбанк”, яке є правонаступником ЗАТ КБ “Приватбанк”. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ “Приватбанк” у розмірі: заборгованість за кредитом – 9055,26 доларів США; заборгованість за відсотками – 16859,54 доларів США; комісія – 2340,00 доларів США; пеня – 50920,60 доларів США, що всього становить 79175,40 доларів США, що за курсом НБУ на 26 червня 2019 року становить 2073684 грн. 72 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису – 3500 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 2077184 грн. 72 коп. Строк, за який провадиться стягнення з 07 листопада 2006 року по 26 червня 2019 року (а.с. 68).
       Постановою державного виконавця Жовтоводського відділу державної виконавчої служби у Кам”янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаєвською Я.С. про відкриття виконавчого провадження №67385785 від 04 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67385785 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідача за виконавчим написом №2942 виданим 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.6).
       Кредитний договір №DNJ0GK00000092 між позичальником ОСОБА_2 та АТ КБ “Приватбанк” було укладено 07 листопада 2006 року та строк дії кредитного договору визначено — 08 листопада 2021 року (а.с.89-92).
       Пунктом 1.1 вказаного кредитного договору передбачено погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів.
       З наданого банком розрахунку заборгованості приватному нотаріусу вбачається, останній платіж позичальником за кредитним договором №DNJ0GK00000092 від 07 листопада 2006 року було здійснено 27 серпня 2008 року у сумі 88,84 доларів США у рахунок погашення процентів (а.с.99).
       Слід зазначити, приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст. 88 Закону України “Про нотаріат”, в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. - належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 11 жовтня 2019 року за №2942 про звернення стягнення на предмет іпотеки — квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , на користь АТ КБ “Приватбанк” (а.с.60, 61).
       На виконання вказаної ухвали суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було направлено на адресу Дніпровського апеляційного суду належним чином засвідчені копії виконавчого напису та документів, на підтвердження яких його вчинено 11 жовтня 2019 року за №2942 (а.с.68-104). 
       Із наданих суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, вбачається, що нотаріусом  не було витребувано у банку та не було перевірено належним чином всі належні докази щодо дійсної безспірності суми заборгованості, що виникла у позичальника ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, а саме нотаріусом не була витребувана виписка по особовому рахунку за вказаним кредитним договором з метою перевірки дійсної наявності безспірної заборгованості у позичальника за кредитним договором, перевірки всіх платежів, здійснених позичальником та їх строки.
       Враховуючи викладене, наявні підстави для визнання виконавчого напису №2942 вчиненим 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.  таким, що не підлягає виконанню.
Стосовно витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
       Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
       Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
       Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
       Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       З матеріалів справи вбачається, правова допомога позивачеві ОСОБА_2 надавалася адвокатом Лапшиним В.В. на підставі договору №29/06/2021 про надання правничої (правової) допомоги від 29 червня 2021 року (а.с.10).
       З Акту №01 від 29 листопада 2021 року виконаних робіт з надання правничої допомоги, який є невідємною частиною договору №29/06/2021 про надання правничої (правової) допомоги від 29 червня 2021 року вбачається, сторони погодили розмір оплати за надані послуги у розмірі 3500 грн., участь адвоката у судовому засіданні — 500 грн. Підписавши цей акт, сторони підтвердили, що оплата у розмірі 3500 грн. за надання консультації, роз`яснення норм законодавства, а також складання позову і заяви про забезпечення позову у цій справі була здійснена у день складання цього акту і в повному обсязі (а.с.11).
       З матеріалів справи вбачається адвокат позивача участі у судових засідання у суді першої інстанції не приймав, справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” заперечували розмір витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.
       Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
       Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
       Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
       Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
       Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
       Враховуючи викладене, складність справи, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., що є належним чином обґрунтованим, не суперечить принципу розподілу судових витрат.
       За таких обставин, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” - задовольнити частково.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, треті особи Жовтоводський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню — скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, треті особи Жовтоводський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню — задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2942 від 11 жовтня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартири АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна.
       Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 908 грн., за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2 000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

       Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова