ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2077/21
Головуючий у першій інстанції – Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/736/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Обслуговуючий кооператив Садівничого товариства «Березань»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «Березань» про відшкодування моральної шкоди, -

                                       У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «Березань» (далі по тексту- ОК СТ «Березань»), в якому просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Киселівської сільської ради народних депутатів Чернігівського району Чернігівській області від 16.07.1997 йому була виділена земельна ділянка № НОМЕР_1 в СТ «Березань». У лютому 2017 року з листа садівничого товариства позивач дізнався, що його було виключено з членів товариства за несплату внесків. Згодом, його земельну ділянку, на підставі рішення загальних зборів членів СТ «Березань» від 04.02.2018, було передано ОСОБА_2 . 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2021 визнано недійсними рішення про виключення ОСОБА_1 з членів ОК СТ «Березань» та поновлено його членство в ОК СТ «Березань».
Позивач вказує, що ОК СТ «Березань» незаконно позбавило його користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 та незаконно передало спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , а та, в свою чергу, в період з 2018 по 2021 рік незаконно користувалася його земельною ділянкою, чим створювала йому перешкоди в користуванні цією ділянкою, самовільно, без його згоди знесла на даній земельній ділянці побудований ним садівничий будинок, вирубала 5 фруктових дерев, та незаконно заволоділа і знищила все його майно, що було в будинку. 
Зазначає, що такі дії відповідачів спричинили йому значну моральну шкоду, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. У нього погіршився сон, з`явилися часті головні болі, у зв`язку зі зверненням до суду для захисту своїх прав та через приймання участі в безлічі судових засідань з 2018 року він постійно хвилювався та фактично перебував у дуже пригніченому моральному стані, що негативно відобразилося на його стані здоров`я, а також викликало загострення хронічних хвороб, у зв`язку з чим він змушений був неодноразово проходити лікування та звертатися до лікаря невропатолога, що потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу, та залучення значних фізичних, душевних і матеріальних ресурсів. Отже, неправомірні дії відповідачів нанесли йому психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей, судової системи та втрати почуття справедливості. 

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача.
Заявник наголошує, що в період з 2018 по 2021 роки ОСОБА_2 незаконно користувалася його земельною ділянкою № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Березань» та створювала перешкоди в користуванні зазначеною земельною ділянкою, а інший співвідповідач ОК СТ «Березань» своїм незаконним рішенням загальних зборів від 04.02.2018 порушив його права, як законного користувача спірної земельної ділянки чим і спричинили йому значну моральну шкоду.
Указує, що викладені події негативно відобразились на його стані здоров`я, а також викликали загострення хронічних хвороб, у зв`язку з чим він змушений був неодноразово проходити лікування та звертатися до лікаря невропатолога.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, у лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОК СТ «Березань», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.04.2018, просив: визнати недійсним рішення правління садівничого товариства «Березань», оформлене протоколом №2 від 25.12.2016 про виключення ОСОБА_1 з членів садівничого товариства «Березань»; визнати недійсним рішення звітно-виборних зборів уповноважених та членів садівничого товариства «Березань», оформлене протоколом №1 від 05.02.2017, про затвердження рішення правління від 25.12.2016 про виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства «Березань»; поновити членство ОСОБА_1 в Садівничому товаристві «Березань»; визнати недійсним рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Березань» від 04.02.2018 про передачу земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; повернути в фактичне володіння ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,05га в Садівничому товаристві «Березань».
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.07.2018 у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу СТ «Березань» відмовлено (а.с.14-16).
09.01.2019 Чернігівським апеляційним судом за результатами апеляційного перегляду справи №748/485/18 винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення першої інстанції змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Березань» від 04.02.2018 про передачу земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 та про повернення в фактичне користування позивача земельної ділянки № НОМЕР_1 в Садівничому товаристві «Березань»  (а.с.17-20).
Постановою Верховного Суду від 16.12.2020 рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.07.2018 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2019 в частині визнання недійсними рішень, поновлення членства в товаристві скасовано, провадження в цій частині закрито. В іншій частині постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2019 залишено без змін. За висновком Верховного Суду, спір в частині вимог про визнання недійсними рішень, поновлення членства в товаристві виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду згідно з п.3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (а.с.133-139). 
10.02.2021 ухвалою Верховного Суду за заявою позивача справу №748/485/18 за позовом ОСОБА_1 до ОК СТ «Березань», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , передано для продовження розгляду до Господарського суду Чернігівської області в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень та поновлення членства в товаристві.
17.05.2021 Господарським судом Чернігівської області ухвалено рішення в справі №748/485/18, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОК СТ «Березань» задоволено. Визнано недійсним рішення правління ОК СТ «Березань», оформлене протоколом №2 від 25.12.2016, про виключення ОСОБА_1 з членів ОК СТ «Березань». Визнано недійсним рішення звітно-виборних зборів уповноважених та членів ОК СТ «Березань», оформлене протоколом №1 від 05.02.2017, про затвердження рішення правління від 25.12.2016 про виключення ОСОБА_1 з членів ОК СТ «Березань». Поновлено членство ОСОБА_1 в ОК СТ «Березань» (а.с.140-145).
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2021 в справі №748/485/18, яке набрало законної сили 16.06.2021, встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Рішенням Виконавчого комітету Киселівської сільської ради народних депутатів Чернігівського району Чернігівської області №72 від 16.07.1997 позивачу – ОСОБА_1 , члену Садівничого товариства «Березань», передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,05га, для ведення садівництва, проте на момент вирішення наявного спору, ним, в установленому законом порядку, на указану земельну ділянку право власності не зареєстровано.
25.12.2016, на засіданні правління СТ «Березань», проведеному в повному складі, вирішено одноголосно (питання 3 порядку денного) виключити із членів товариства злісних неплатників членських внесків, які не обробляють земельні ділянки, зокрема фізичну особу ОСОБА_1 (ділянка № НОМЕР_1 ) - борг за три роки в сумі 1011грн. 
05.02.2017 проведено звітно-виборні збори уповноважених та членів СТ «Березань»,   що оформлені протоколом №1 від 05.02.2017. Збори повноважні, на них присутні 97 членів та 35 уповноважених (згідно поіменного списку, складеного за підписом голови та секретаря зборів). 
Рішенням загальних зборів уповноважених та членів СТ «Березань», оформленим протоколом №1 від 05.02.2017, затверджено рішення Правління про виключення із членів садівничого товариства фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема, за несплату членських внесків на протязі 2-х і більше років підряд.
Будь-яких доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 у період 2014-2016 роки членських внесків до ОК СТ «Березань» матеріали справи не містили.
За висновком Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2021, за відсутності в ОК СТ «Березань» оригіналів протоколу №2 від 25.12.2016 та протоколу №1 від 05.02.2017, суд позбавлений можливості перевірити дотримання вимог закону (статті 15, 16 ЗУ «Про кооперацію») щодо наявності достатнього кворуму голосів членів правління та членів товариства для прийняття оскаржуваних рішень. Реєстр уповноважених, присутніх 05.02.2017 на звітно-виборних зборах товариства (з проставленням їх підписів), у відповідача також відсутній. З огляду на це, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Як встановлено у даній справі та не заперечується сторонами, відповідачем ОК СТ «Березань» рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2021 виконано до набрання ним чинності та поновлено членство ОСОБА_1 в ОК СТ «Березань». Після чого, позивач ОСОБА_1 04.06.2021 звернувся до Правління товариства із заявою, в якій просив виключити його з членів садівничого товариства та дозволити переоформлення дачної ділянки № НОМЕР_1 на ОСОБА_3 (а.с.84). В цей же день ОСОБА_1 також написав розписку, в якій вказав, що до товариства «Березань» претензій не має (а.с.85).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження — емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. 
Відповідно до роз`яснень, даних у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування   моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.
Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не довів підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди, що є процесуальним обов`язком ОСОБА_1 (статті 12, 81 ЦПК України).
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки наявними у справі доказами не підтверджений факт спричинення позивачу моральної шкоди, наявність судового рішення про визнання недійсним рішення про виключення ОСОБА_1 з членів ОК СТ «Березань» не може бути єдиною, самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення моральної шкоди. Крім того, своїм рішенням Господарський суд Чернігівської області поновив членство ОСОБА_1 в ОК СТ «Березань», та відновив порушені права позивача.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення вказаних положень свідчить про те, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Позивач після поновлення членства в ОК СТ «Березань» та повернення земельної ділянки в користування, одразу, 04.06.2021, переоформив дану ділянку на іншу особу ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність наміру користуватися садовою ділянкою, також у цей же день написав розписку про відсутність у нього претензій до ОК СТ «Березань». Таким чином, судова колегія вважає, що надаючи суду суперечливі пояснення щодо факту порушення його прав на користування земельною ділянкою та вчинення перешкод позивач діяв всупереч принципу добросовісності.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 незаконно користувалася земельною ділянкою № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Березань» та створювала перешкоди в користуванні зазначеною земельною ділянкою, чим спричинила позивачу значну моральну шкоду, не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на той момент користувалася даною земельною ділянкою на підставі рішення загальних зборів уповноважених та членів садівничого товариства «Березань» від 04.02.2018. Позивачем не подано інших доказів на підтвердження неправомірних дій ОСОБА_2 . 
Посилання позивача на те, що викладені події дуже негативно відобразились на його стані здоров`я, а також викликали загострення хронічних хвороб, у зв`язку з чим він змушений був неодноразово проходити лікування та звернутися до лікаря невропатолога, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені документи, як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, не можуть розцінюватись судом як доказ заподіяння моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача за відсутності причинного зв`язку між такими діями та можливим спричиненням моральної шкоди позивачеві. Надані документи підтверджують наявність у позивача хвороб, пов`язаних з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
Районним судом у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з їх оцінкою районним судом, а також до власного тлумачення норм процесуального законодавства щодо оцінки доказів.
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                Н.В. Висоцької

                                                                                           О.І. Онищенко