ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року	Львів	Справа № 260/304/19 пров. № А/857/3924/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Матковської З.М., Улицького В.З.,
за участю секретаря                    Пославського Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Луцович М.М. о 14 год. 15 хв. у м. Луцьк, повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року) у справі № 260/304/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про скасування постанови про накладення штрафу,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ЗК414/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-185 в розмірі 446760 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що висновки щодо порушень позивачем законодавства про працю є такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами, а оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Позивач зазначав, що в матеріалах інспекційного відвідування відсутні документально підтверджені відомості, що особи, які зазначені в Акті були допущені до роботи позивачем без укладення трудового договору та не вказано, яку саме роботу виконували особи в магазині 23.08.2019. Також позивач вказував, що в матеріалах справи відсутній будь - який документ який слугував би підставою для проведення інспекційного відвідування. З огляду на викладене позивач наголошував, що інспекційне відвідування проведено з порушенням норм законодавства України і підстав для його проведення не було, а також під час інспекційного відвідування належним чином не було зафіксовано факти виконання робіт сторонніми особами без оформлення трудових взаємовідносин.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу № ЗК414/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-185.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів фактичного перебування осіб у трудових відносинах із позивачем, а відтак не доведено порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що позивачем були допущені до роботи особи без укладання з кожним із них трудового договору, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами підприємницької діяльності позивача є: Код КВЕД 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах.
Управлінням Держпраці у Закарпатській області було видано наказ від 22.08.2018 №158 про проведення інспекційного відвідування позивача за місцем здійснення підприємницької діяльності, а саме: АДРЕСА_1 (маг. « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») на підставі протоколу міжвідомчої наради ГУ НП в Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області та Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Закарпатській області №1287 від 20.08.2018 (а.с. 56, Т. 1).
Таким чином, 23.08.2018 Управлінням Держпраці у Закарпатській області було проведено інспекційне відвідування позивача за місцем здійснення його підприємницької діяльності, а саме: АДРЕСА_2 .
Результати інспекційного відвідування відображені в Акті за № ЗК414/216/АВ від 23.08.2018 (а.с. 18-22, Т1), згідно якого зазначено, що за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача знаходились і виконували робити з реалізації одягу наступні громадяни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 громадянин Єгипту, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , громадянин Сирії, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 - без укладання з кожним із них трудового договору (а.с. 20-21 Т.1).
За результатами проведеного інспекційного відвідування, відповідачем було винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЗК414/216/АВ/П від 23.08.2018 (а.с. 72-73, Т.1) та Постанову за №ЗК414/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-185 від 13.09.2018, згідно якої позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, а саме: за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та накладено на позивача штраф у розмірі 446760,00 грн. (а.с. 23-26).
03.10.2018 року відповідачем складено Акт за № ЗК414/216/АВ-ВП про відмову від підпису Акту інспекційного відвідування від 23.08.2018 та припису про усунення виявлених порушень від 23.08.2018 (а.с. 105, Т.1), який було надіслано позивачеві за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- АДРЕСА_3 .), однак такий повернувся в Управління Держпраці з поштовою відміткою, що така особа за цією адресою не проживає (а.с. 106-107, 110, 113, Т.1).
Таким чином, за результатами проведеного інспекційного відвідування відповідач дійшов висновку, що позивач допустив до виконання робіт з реалізації одягу осіб без укладання з ними трудового договору, чим порушив вимоги ч. 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.
Позивач вважаючи оскаржену постанову протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, у відповідності до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення № 96), є Державна служба України з питань праці (Держпраці), діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пп. 6 п. 4 Положення № 96, серед основних завдань Держпраці визначено, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 96).
На виконання вказаних положень постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, у тому числі, Держпраці та її територіальних органів (пункт 2 Порядку № 295).
Відповідно до пп. 19 та 20 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку №295).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Як згадувалось вище, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акту інспекційного відвідування, якою позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, а саме: за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та накладено на позивача штраф у розмірі 446760,00 грн. (а.с. 23-26).
Щодо суті встановленого порушення то колегія суддів вважає з потрібне зазначити наступне.
Приписами ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність трудових відносин між позивачем та вказаними в акті перевірки фізичними особами та щодо не прийняття яких вказує апелянт оскаржуючи рішення суду першої інстанції.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в матеріалах справи наявне письмове пояснення ОСОБА_2 від 22.08.2018, згідно якого вона вказує, що працює у ФОП Хаді місяць продавцем, трудової книги немає, трудовий та цивільно-правовий договір не підписувала (а.с. 82, Т.1).
Надаючи правову оцінку вище вказаним письмовим поясненням, суд першої інстанції вірно констатував, що згідно наданих пояснень ОСОБА_2 вказує, що працює у ФОП ОСОБА_6 , а не у позивача - ФОП ОСОБА_1 . При цьому в наданих письмових поясненнях від 22.08.2018 відсутні будь-які посилання ОСОБА_2 про те, що вона працює у позивача - ФОП ОСОБА_1 .
Більше того, в Акті інспекційного відвідування відповідач не посилається на жодні докази, крім письмових пояснення ОСОБА_2 від 22.08.2018, в обґрунтування зробленого ним висновку, що ОСОБА_2 працює на позивача.
Не враховуючи чітких письмових пояснень ОСОБА_2 відповідачбез обґрунтування причин приходить висновку, що остання працює у позивача, що в свою чергу вказує, що висновок відповідача,, що ОСОБА_2 працює у позивача ґрунтуються на домислах та припущеннях контролюючого органу.
Також, в Акті інспекційного відвідування від 23.08.2018 року №ЗК414/216/АВ відповідач вказує, що інші особи, згадані вище, відмовилися від надання письмових пояснень (а.с. 20, Т.1).
В матеріалах інспекційного відвідування відсутні будь-які відомості яким чином були встановлені зазначені в Акті від 23.08.2018 року особи, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та на підставі чого відповідач дійшов висновку, що вказані особи працюють на відповідача, зокрема від вказаних осіб пояснення не відбиралися і такі не підтверджували вірність даних щодо них, зазначених в Акті.
Крім цього, в Акті інспекційного відвідування від 23.08.2018 року №ЗК414/216/АВ відповідач зазначає, що процес інспекційного відвідування позивача зафіксовано засобами фототехніки (а.с. 21, Т.1).
Так, відповідачем було надано до суду фотокопії процесу інспекційного відвідування позивача, а саме: фото №1 (а.с. 27), фото №2 (а.с. 28), фото №3 (а.с. 29), фото №4 (а.с. 30).
Однак, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що дослідивши надані відповідачем фотокопії процесу інспекційного відвідування позивача, з таких неможливо встановити де саме було проведено інспекційне відвідування, хто саме відображений на вказаних фото та з таких не вбачається що особи виконують будь-яку роботу.
Більше того, в ході розгляду справи по суті, судом було встановлено, що позивач звертався до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці служби у Закарпатській області, згідно якої просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу № ЗК/208/8/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-91.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року по справі 260/749/19 (головуюча суддя - Скраль Т.В.) було визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу № ЗК/208/8/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-91 від 26.06.2018.
Матеріали адміністративної справи №260/749/19 (головуюча суддя Скраль Т.В.) досліджувалися судом в ході розряду даної адміністративної справи №260/304/19.
Суд першої інстанції констатував, що фото яке надавалося відповідачем, в якості доказу на підтвердження висновків, викладених у Акті інспекційного відвідування від 29.05.2018 № ЗК205/216/АВ, за результатом якого прийнята постанова про накладення на позивача штрафу № ЗК/208/8/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-91 від 26.06.2018 (адміністративна справа № 260/749/19 - головуюча суддя Скраль Т.В.) є абсолютно ідентичним на Фото №1 (а.с. 27), яке надано відповідачем в якості доказу в даній адміністративній справі (№260/304/19) на підтвердження висновків зроблених Акті інспекційного відвідування від 23.08.2018 року №ЗК414/216/АВ щодо порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.
Таким чином, відповідачем надано в якості доказу, на підтвердження обставин встановлених в ході інспекційного відвідування позивача в період з 22.08.2018 по 23.08.2018 (№260/304/19), ідентичний фотоматеріал (доказ), який уже надавався відповідачем на підтвердження обставин встановлених в ході інспекційного відвідування позивача проведеного в період з 22.05.2018 року по 29.05.2018 року (адміністративна справа №260/749/19 - головуюча суддя Скраль Т.В.).
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт власних повноважень, не довів порушення вимог законодавства про працю позивачем та не підтвердив належними доказами допуск ним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору..
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанов, є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/304/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 20 квітня 2022 року