КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
              
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 серпня 2022 року                                                                                    м. Київ
                                                                                                          
Справа № 356/278/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/7861/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретарів            Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області ухваленого під головуванням судді Лялик Р.М., 02 лютого 2022 року у м. Березань, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Київській області, Департамент містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом,
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили:
визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями (А-2 - двоповерховий житловий будинок площею 87,5 м?; ганок площею 5,4 м?; Б - гараж-сарай площею 26,0 м?, б - погріб площею 3,0 м?; В - вбиральня площею 1,8 м?) з правом оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на будинок в порядку спадкування за законом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і залишився після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями (А-2 - двоповерховий житловий будинок площею 87,5 м?; ганок площею 5,4 м?; Б - гараж-сарай площею 26,0 м?, б - погріб площею 3,0 м?; В - вбиральня площею 1,8 м?) з правом оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на будинок в порядку спадкування за законом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і залишився після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що є їх матір`ю.
За життя, а саме в 1993 році їх матері ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га, що в АДРЕСА_1 , на якій ОСОБА_3 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель. У період з 1995-2013 років покійна ОСОБА_3 здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , однак в експлуатацію вказаний будинок введений не був. 
08 жовтня 2019 року позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (кадастровий номер 3210400000:02:008:0021) площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак, нотаріус постановою від 08 жовтня 2019 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії позивачам щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю документа, що встановлює право власності ОСОБА_3 .
На замовлення позивачів КП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» було проведено технічне обстеження споруд та виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа №558401) від 04 вересня 2019 року, згідно з яким в АДРЕСА_1 , знаходиться (А-2 - двоповерховий житловий будинок площею 87,5 м?; ганок площею 5,4 м?; Б -  гараж-сарай площею 26,0 м?; б - погріб площею 3,0 м?; В - вбиральня площею 1,8 м?), за результатами якого під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта були оглянуті його основні несучі та огороджувальні конструкції, фундаменти, зовнішні та внутрішні стіни, перекриття, покрівля, підлоги, ворота і встановлено їх готовність до експлуатації.
Позивач ОСОБА_1 звертався до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, однак листом № 10/10-27/0103/03 від 01 березня 2021 року даний Департамент відмовив у прийнятті декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами», що в АДРЕСА_1 .
Враховуючи наведене, позивачі просять суд захистити їх права шляхом визнання за ними права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування.
 
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 02 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Київській області, Департамент містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом - залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спірний житловий будинок з господарськими будівлями право власності не зареєстроване (не проведена державна реєстрація права власності), в експлуатацію він не був введений за життя спадкодавця, а тому відсутні підстави, визнавати в порядку спадкування за законом право власності за позивачами на згаданий вище будинок, як завершений об`єкт нерухомості.
 
Не погодились із зазначеним судовим рішенням позивачі, їх представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи. Представник позивачів вказує на те, що вони погоджується з рішенням суду першої інстанції, проте законодавством передбачений порядок прийняття будинку в експлуатацію лише після додержання якого здійснюється державна реєстрація. Однак, вважає, що на підставі принципу «jura novit curia» (суд знає закон), повинен був надати правильну юридичну кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами у справі та застосувати належні норми законодавства, хоча такі і не були вказані позивачами у позові. 
Беручи до уваги вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення яким: визнати у порядку спадкування за позивачами права та обов`язки забудовника нажитловий будинку з господарськими будівлями (А-2 - двоповерховий житловий будинок площею 87,5 м?; ганок площею 5,4 м?; Б - гараж-сарай площею 26,0 м?, б - погріб площею 3,0 м?; В - вбиральня площею 1,8 м?), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право на забудову якого належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
В судовому засіданні представник позивачів адвокат Пустовий Б.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. З матеріалів справи вбачається, що вони були повідомлені про розгляд справи апеляційним судом належним чином.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.
 
Апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 29 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області було зроблено відповідний актовий запис за №196, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області (т.1, а.с.12).
Відповідно до витягу з рішення № 12 від 16 лютого 1993 року «Про будівництво індивідуального житлового будинку» виконком Березанської міської Ради народних депутатів прийняв рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,15 га за рахунок земель міської ради в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель на виділеній земельній ділянці, згідно її заяви (т.1, а.с.5).
Як вбачається з акту про встановлення межових знаків на місцевості згідно рішення виконкому Березанської міської Ради народних депутатів № 12 від 16 лютого 1993 року, головний архітектор м. Березань встановив межові знаки земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_1 та передав їх власнику ділянки ОСОБА_3 (т.1, а.с.6).
З дослідженої судом копії спадкової справи № 57/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Запісочною О.А., вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 за законом є діти померлої  - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Спадкоємець за заповітом, ОСОБА_4 08 вересня 2015 року відмовилась від прийняття спадщини за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Харченко К.В. 27 грудня 2005 року за реєстровим № 3-1248, що підтверджується заявою ОСОБА_4 від 08 вересня 2015 року про відмову від належної їй спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті її баби, ОСОБА_3 , поданою приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Запісочній О.А. (т.1. а.с.10-11).
08 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках (по Ѕ кожному) на земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:02:008:0021, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 (т.1, а.с.208, 212).
Також, 08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному (по Ѕ) на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки № 3210400000:02:008:0022, площею 0,0737 га, розташування: АДРЕСА_1 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.210; 214).
Крім того, матеріли спадкової справи містять копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379441 від 16 травня 2005 року, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Березанської міської ради № 151-10-XXIV від 21 березня 2003 року, згідно з яким ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379442 від 16 травня 2005 року, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Березанської міської ради № 151-10-XXIV від 21 березня 2003 року, згідно з яким ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0737 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с.53-56; 170-171).
Зазначене вище підтверджується і витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3216360332019 від 02 вересня 2019 року, кадастровий номер земельної ділянки № 3210400000:02:008:0021, площа 0,1000 га, розташування: АДРЕСА_1 цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3216360782019 від 02 вересня 2019 року, кадастровий номер земельної ділянки №3210400000:02:008:0022, площа 0,0737 га, розташування: АДРЕСА_1 цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с.165-166,172-173).
22 травня 1995 року головний архітектор міста Березань затвердив погоджений інженером-землевпорядником генеральний план забудови індивідуальної земельної ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0,15 га. Забудовник: ОСОБА_3 . Експлікація: А - проектуємий житловий будинок; Б - госп. приміщення; В - туалет; Г - гараж; Д - літня кухня (т. 1, а.с.7).
Як стверджують позивачі у позовній заяві, покійна ОСОБА_3 здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , згідно зазначеного вище генерального плану забудови, у період з 1995-2013 років. Однак, відмітка про те, що будинок підлягає здачі в експлуатацію відсутня.
08 жовтня 2019 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Запісочна О.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках кожному, після смерті їх матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю документа, що встановлює право власності ОСОБА_3 на вищезазначений житловий будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1, а.с.216-217).
З долученого до позовної заяви технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого 04 вересня 2019 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (інвентаризаційна справа № 558401) вбачається, що вказаний будинок садибного типу споруджений з 2000 по 2013 рік та складається з таких будівель та споруд: А-2 Житловий будинок: ІІ поверх ганок 2013 рік спорудження, Б-гараж-сарай 2000 рік спорудження, б - погріб - 2000 рік спорудження. В - вбиральня 2000 рік спорудження, № 1 колодязь 2000 рік спорудження, № 2 огорожа, № 3 ворота, № 4 ворота, № 5 хвіртка 2013 рік спорудження. Загальна площа житлового будинку 87,5 м? (т. 1, а.с.219-225).
Відповідно до листа № 10/10-27/0103/03 від 01 березня 2021 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, керуючись пунктом 5 розділу ІІІ «Прийняття в експлуатацію об`єктів» Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2018 року № 158, повернув ОСОБА_1 на доопрацювання декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою повернення на доопрацювання декларації про готовність об`єкта до експлуатації, як вбачається з листа, стало те, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку, є договір дарування від 16 листопада 2020 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2019 року, в той час як згідно Порядку в експлуатацію приймаються об`єкти, збудовані з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року. З 18 січня 2019 року діє нова редакція Порядку № 158 згідно зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2018 року №342 (т.1, а.с.227).
Виконавчий комітет Березанської міської ради листом № 9-20-830 від 24 травня 2021 року на запит адвоката Пустового Б.В. про надання інформації щодо будівництва об`єктів у АДРЕСА_1 , повідомив про те, що згідно реєстру дозвільних документів, що містяться на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, будь-яка інформація щодо об`єкту в АДРЕСА_1 , відсутня. Інформація щодо реєстрації даного об`єкту в погосподарських книгах також відсутня (т.1, а.с.228).
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За правилами ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи положення ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в розумінні ч.1 ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
З аналізу статті 331 ЦК України слідує, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна): якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У 2013 році діяв Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №303/1176/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
 
З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги ОСОБА_3 , в силу приписів ст. 1261 ЦК України, як діти спадкодавця.
Позивачі, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:02:008:0021, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , успадкували права та обов`язки ОСОБА_3 , як забудовника та мають право на звернення до відповідних органів з метою введення спірного будинку в експлуатацію.
Як вбачається з матеріалів справи, і підтверджується позивачами, спірний житловий будинок з господарськими спорудами будувався спадкодавцем у період з 1995 по 2013 рік.
Отже, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України не вбачається за можливе.
У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.
Так, матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до компетентних державних органів з приводу введення спірного житлового будинку в експлуатацію, однак, йому було повернуто на доопрацювання декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відомостей про те, чи було ним усунуто недоліки повернутої на доопрацювання декларації, як це передбачено п. 6 Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без довільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2018 року № 158, у якому вказано, що після усунення недоліків, що стали підставою для прийняття рішення про повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації згідно з цим Порядком, ним не надано. 
Позивачі не позбавлені права повторно звернутись до Департаменту містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації, усунувши недоліки поданої декларації.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що на час звернення позивачами до суду із позовом їх законне право на даний час є порушеним, і відсутні інші способи його захистити, окрім як шляхом визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом. 
Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спірний житловий будинок з господарськими будівлями в експлуатацію  введений не був, право власності на нього не зареєстроване. А тому відсутні підстави, визнавати в порядку спадкування за законом право власності за позивачами на згаданий вище будинок, як завершений об`єкт нерухомості.
В позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не посилались на перехід до них в порядку спадкування саме прав забудовника, тому такі вимоги й обставини не були предметом дослідження в суді першої інстанції, що відповідає принципу диспозитивності встановленого у ст.13 ЦПК України.  В силу ч. 6 ст. 369 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. А отже вимоги позивачів заявлені в апеляційній скарзі про визнання за ними в порядку спадкування прав та обов`язків забудовника на житловий будинок не підлягають до задоволення, оскільки це фактично є зміною підстав і предмету позову.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам наданим сторонами, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.            
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Березанського міського суду Київської області  від 02 лютого 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
   Судді:                                                                                                          А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

Повний текс постанови складений 22 серпня 2022 року.