Постанова
Іменем України
16 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 297/2607/13
провадження № 61-4062св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
Сердюка В. В., 
учасники справи:
позивач ?   ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», товариство з обмеженою відповідальністю «Креатів Інтернешнл»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року у складі судді Гал Л. Л. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Куштана Б. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», товариство з обмеженою відповідальністю «Креатів Інтернешнл», про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, витребування земельної ділянки та поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» (далі - ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс»), товариство з обмеженою відповідальністю «Креатів Інтернешнл» (далі - ТОВ «Креатів Інтернешнл»), про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, витребування земельної ділянки та поділ спільного майна подружжя.
Із урахуванням уточнень ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що 16 листопада 1991 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис від 16 листопада 1991 року за № 260. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.
Під час перебування у шлюбі подружжям набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, загальною площею 0,0277 га, на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2009 року № 3031, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В. Крім того, у період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_2 набуто корпоративні права у ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс». 
30 травня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 13442 подарував спірну земельну ділянку без її згоди ОСОБА_3 , який є його сином від першого шлюбу. У подальшому 03 липня 2013 року ОСОБА_3 подарував спірну земельну ділянку ОСОБА_4 .
Позивач не надавала письмової згоди на укладення договору дарування від 30 травня 2013 року № 13442, у результаті недобросовісних дій відповідачів її було позбавлено права власності на спірну земельну ділянку, а тому зазначений договір дарування підлягає визнанню недійсним, земельна ділянка витребуванню від особи, за якою зареєстровано право власності на неї.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 вийшов зі складу учасників ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», то у неї є право на компенсацію вартості половини його частки станом на дату виходу - 16 квітня 2013 року. Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 23 серпня 2017 року мінімально можлива вартість частини майна ТОВ Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», яка є часткою учасника ОСОБА_2 у статутному фонді товариства, становить 8 043 000,00 грн.
Між подружжям не було жодних домовленостей щодо поділу спільного майна, шлюбний договір не укладався, а тому частки кожного із них у спільному сумісному майні є рівними. 
Із урахуванням наведених обставин, позивач остаточно просила визнати договір дарування земельної ділянки від 30 травня 2013 року № 13442, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х. М., недійсним; витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, загальною площею 0,0277 га; здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, загальною площею 0,0277 га, стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» у розмірі 3 883 871,73 грн (а. с. 44, т. 5).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано договір дарування земельної ділянки від 30 травня 2013 року № 13442, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х. М., недійсним. 
Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, загальною площею 0,0277 га. 
Виділено у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, загальною площею 0,0277 га. 
Стягнуто із ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» у розмірі 3 883 871,73 грн.
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ОСОБА_2 уклав із своїм сином - ОСОБА_3 договір дарування спірної земельної ділянки, яку він набув у період шлюбу із ОСОБА_1 без згоди останньої як дружини, у результаті чого позивача позбавлено права власності на земельну ділянку, а тому договір дарування земельної ділянки від 30 травня 2013 року є таким, що укладений із порушенням норм закону та підлягає визнанню недійсним. У період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_2 набуто корпоративні права у ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс». Згідно із висновком судового експерта вартість частина майна ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» пропорційно до частки ОСОБА_2 становить 8 043 000,00 грн. Із урахуванням вартості всього спільно набутого майна грошова компенсація вартості частки позивача становить 3 883 871,73 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, у якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у суді апеляційної інстанції, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Суди попередніх інстанцій не встановили, яка вартість частки ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», не врахували, що у випадку внесення одним із подружжя до статутного капіталу господарського товариства грошових коштів за рахунок спільних коштів подружжя інший з подружжя має право вимоги на виплату йому частини вартості такого внеску. Суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, від 22 червня 2017 року у справі № 6-3058цс16.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У серпні 2021 року справу № 297/2607/13 передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
В ухвалі Верховного Суду від 08 липня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
У жовтні 2021 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо касаційної скарги ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року письмові пояснення на касаційну скаргу, подані ОСОБА_5 , які мають ознаки відзиву, повернуті без розгляду особі, яка їх подала, у зв`язку із пропуском встановленого судом строку на їх подання.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 16 листопада 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис від 16 листопада 1991 року за № 260 (а. с. 6, т. 1).
03 грудня 1998 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», засновником якого є ОСОБА_2 , розмір внеску до статутного фонду - 400 000,00 грн. Статутний капітал ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» становить 400 000,00 грн (а. с. 15-17, т. 1). 
На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 серпня 2009 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 439372, виданого Дийдянською сільською радою 12 вересня 2009 року, ОСОБА_2 набув право власності земельну ділянку площею 0,0277 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, цільове призначення якої для індивідуального дачного будівництва (а. с. 126, 203, 205, т. 1). 
Згідно із відомостями, які містяться у статуті ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» від 16 квітня 2013 року № 6, учасником цього товариства є ОСОБА_3 , його частка у статутному капіталі становить 400 000,00 грн, що відповідає 100 % статутного капіталу ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» (а. с. 222-235, т. 1).
Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 7, т. 1).
Згідно з договором дарування земельної ділянки, посвідченим 30 травня   2013 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х. М., ОСОБА_2 зобов`язався передати, а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти у дар земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245 (а. с. 85, 86, т. 5).
03 липня 2013 року ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку на            АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2120483600:02:000:0245, ОСОБА_4 , який набув право власності на неї, що підтверджується листом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області (а. с. 120, т. 1).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У касаційній скарзі містяться доводи про те, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у суді апеляційної інстанції, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Оцінюючи наведені доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходить із такого. 
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369цього Кодексу. 
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України). 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 як свою адресу зазначив: АДРЕСА_2 (а. с. 189, т. 5).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси у Закарпатському апеляційному суді, що підтверджується ордером на надання правової допомоги від 04 лютого 2020 року (а. с. 172, т. 6).
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а. с. 25, 26, т. 6).
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01 липня 2019 року підготовчі дії у справі закінчено. Призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції на 31 жовтня 2019 року о 10 год 00 хв у відкритому судовому засіданні (а. с. 29, т. 6). 
Судова повістка про виклик у судове засідання, яке призначене на 31 жовтня 2019 року, надсилалася судом на адресу ОСОБА_2 (повернена у зв`язку із існування інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а. с. 38, т. 6) та адресу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 (отримана 30 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а. с. 31, т. 6).
У подальшому суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи, а саме: на 04 лютого 2020 року, 26 березня 2020 року, 21 травня 2020 року, 21 липня 2020 року, 20 жовтня 2020 року.
Судові повістки про виклик у судові засідання, які призначені на 04 лютого 2020 року, 21 липня 2020 року, 20 жовтня 2020 року надсилалися судом на адресу ОСОБА_2 , проте поверталися до суду у зв`язку із існуванням інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (заявник за адресою не проживає) (а. с. 67, 107, 125, т. 6).
Судові повістки про виклик у судові засідання, які призначені на 31 жовтня 2019 року, 26 березня 2020 року, 20 жовтня 2020 року надсилалися судом на адресу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та були отримані останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 61, 118, т. 6) та розпискою (в порядку частини третьої статті 240 ЦПК України) (а. с. 76, т. 6).
Останнє судове засідання у справі було проведено 01 грудня 2020 року, за результатами якого було ухвалено судове рішення по суті. 
У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що судова повістка про виклик у судове засідання, яке призначене на 01 грудня 2020 року (а. с. 132, т. 6), направлялася апеляційним судом учасникам справи, зокрема ОСОБА_2 та його представнику - ОСОБА_6 . 
Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а. с.133, 134, т. 6), проте у силу вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України таке повідомлення особи є неналежним, оскільки суд повідомляє особу в такий спосіб лише за відсутності відомостей щодо місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи, а такі відомості містяться в матеріалах справи, зокрема адреса місця роботи представника відповідача -  ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) (а. с. 72, т. 6). При цьому, суд апеляційної інстанції уже відправляв повістки про виклик у судові засідання, які були призначені на 31 жовтня 2019 року, 20 жовтня 2020 року на вказану адресу, які були отримані адресатом, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а. с. 61, 118, т. 6), а тому суду було достемено відомо про адресу місця роботи представника відповідача - ОСОБА_6 . 
Також оголошення Закарпатського апеляційного суду про виклик на офіційному вебсайті судової влади України не містить відомостей про те, що представник відповідача - ОСОБА_6 повідомлявся про судове засідання, яке було призначене на 01 грудня 2020 року (а. с. 133, 134, т. 6). 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не вжив всі можливі та допустимі заходи щодо повідомлення сторони відповідача про дату, час та місце судового засідання, чим порушив його право знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
Ухвалюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_2 , його представника - ОСОБА_6 , щодо яких відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки відповідача у судове засідання не з`ясував, чим порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив стороні відповідача можливості надати суду доводи та навести свої міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги заявника щодо неналежного повідомлення його про дату, час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки справу розглянуто за відсутності заявника, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  А. І. Грушицький  
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш 
 
                                                                                                        І. В. Литвиненко  
 
                                                                                          Є. В. Петров 
 
                                                                                     В. В. Сердюк