ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3773/17  Номер провадження 22-ц/814/1317/22	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  А.М.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Клименко Я.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача,  ОСОБА_1 , адвоката Ужченко Т.В., на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
22.03.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 300 000 грн.
12.04.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 600 000 грн. Станом на 11.04.2017 року сума становить за офіційним курсом НБУ (26,9 грн. за 1 долар США) - 22 305 доларів США (повна сума боргу 87 000 доларів США). (т. 1 а.с. 13). 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в квітні 2011 року відповідач під розписку позичив у нього грошові кошти у сумі, еквівалентній 87 000 доларів США, які зобов`язувався повернути протягом трьох років - до 12.04.2014 року. Позичена сума коштів це частково накопичення позивача за все життя, а частково це неодноразова матеріальна допомога родичів з Канади та Польщі, яку він отримує під час зустрічі з ними. До цієї позики відповідач вже позичав у нього значну суму грошових коштів в іноземній валюті та повернув всю суму своєчасно. Розписка була написана відповідачем в присутності позивача власноруч і він обіцяв її найближчим часом детально розписати із включенням всіх анкетних даних сторін, проте від виконання обіцянки ухилявся. Відповідач до сьогоднішнього дня ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання (т. 1 а.с. 1-2).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено:
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 600 000 (шістсот тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 000 грн. та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи № 10121 від 03.12.2020 в розмірі 12 094,56 грн., а всього 18 094,56 грн.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
Із вказаним рішенням не погодився відповідач, ОСОБА_1 , та оскаржив його до Харківського апеляційного суду через свого представника.
В апеляційній скарзі прохав рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вказував, що при розгляді справи місцевим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Місцевий суд не звернув увагу на ту обставину, що зміст розписки не свідчить про те, що у відповідача виникло боргове зобов`язання. Розписка не містить даних про те, що він отримав в борг грошові кошти, а факт передачі грошових коштів або отримання ним грошових коштів за договором позики не доведений. 
Місцевим судом при розгляді справи не враховано правові висновки Верховного суду, висловлені у постанові від 14.07.2021 року у справі № 740/2904/17, постановах Верховного Суду України № 6-79цс14 від 02.07.2014 року, № 6-1967цс15 від 11.11.2015. 
Також зазначено, що місцевий суд належним чином не дослідив обставини на встановлення факту наявності у позивача таких грошових коштів, а досліджені в ході судового розгляду справи докази цього факту не підтверджують. 
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 

щодо повідомлення сторін про апеляційний розгляд справи. 
В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи. 
У письмових поясненнях позивач прохав рішення місцевого суду залишити без змін, а справу розглянути за його відсутності. 
Представник відповідача, адвокат Ужченко Т.В., належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи та отримала судові документи (судову повістку-повідомлення про судове засідання 07.06.2022 о 10 год. 20 хв.) на свою офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 103 т. 2). 
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом встановлено , що позивач ОСОБА_2 в квітні 2011 року передав відповідачу ОСОБА_1 87 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 12.04.2014, однак своїх зобов`язань не виконав. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.185).
Встановивши факт невиконання грошового зобов`язання та що причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають, місцевий суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків .
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених   ЦПК  України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_1 заборгував ОСОБА_2 87 тисяч доларів США, які поверне 12.04.2014 року.
Досліджуючи зміст даної розписки місцевий суд встановив факт, що вказана розписка написана відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10121 від 03.12.2020. Зміст розписки свідчить про реальний характер договору,    факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів та досягнення між сторонами домовленості щодо кінцевої дати повернення боргу. 
Зазначені висновки місцевого суду не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 14.07.2021 року у справі № 740/2904/17, та правовим висновкам Верховного Суду України у постановах № 6-79цс14 від 02.07.2014 року, № 6-1967цс15 від 11.11.2015, на які посилався скаржник в апеляційній скарзі.
Факт наявності у позивача, як позичальника, грошових коштів для позики не є предметом доказування у справі.
Жодних доказів на спростування факту наявності у позивача грошових коштів відповідачем у справі не надано. 
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного з`ясування та оцінки змісту розписки та не врахування правових висновків Верховного Суду України та Верховного Суду, свого підтвердження не знайшли.
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду справи відсутні.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника відповідача,  ОСОБА_1 , адвоката Ужченко Т.В., - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                         Т.В. Одринська 

О.О. Панченко