ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року 
м. Київ
справа №480/828/19
адміністративне провадження № К/9901/28723/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Хохуляка В.В.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №480/828/19 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Сумської митниці Державної фіскальної служби на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 (головуючий суддя: Присяжнюк О.В.; судді: Любчич Л.В., Спаскін О.А.),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UА805180/2019/000013/2 від 05.02.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00043.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 позов задоволено.

14.06.2019 Сумська митниця Державної фіскальної служби звернулась до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги Сумської митниці Державної фіскальної служби, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 залишено без змін.

18.07.2019 позивач звернувся з заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі щодо стягнення на корить ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної фіскальної служби судових витрат у розмірі 2000,00грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу (на стадії апеляційного перегляду).

Другий апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 09.09.2019 задовольнив заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №480/828/19. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00грн, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, витрати пов`язані саме з розглядом справи в суді апеляційної інстанції є співмірними із складністю справи, надані позивачем докази підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00грн.

Сумська митниця Державної фіскальної служби 15.10.2019 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в складі судових витрат відмовити повністю.

Доводи касаційної скарги полягають у тому, що судом апеляційної інстанції при вирішення питання про відшкодування судових витрат на користь позивач не дотримано вимог статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідач вважає, що позивачем не було надано належно оформлених документів, які б підтверджували фактично понесені витрати у заявленому розмірі.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із пунктами 1, 2, 6 частини першої та частини другої статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.02.2019 між Адвокатським бюро «Павла Кравченка» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання правової допомоги б/н від 15.02.2019.

Крім того, 01.07.2019 між Адвокатським бюро «Павла Кравченка» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до угоди про надання правової допомоги від 15.02.2019.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 01.07.2019 до угоди б/н від 15.02.2019 Адвокатське бюро «Павла Кравченка» прийняло на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу на етапі апеляційного перегляду рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 в рамках адміністративної справи про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UА805180/2019/000013/2 від 05.02.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2019/00043, що включало в себе:
- вивчення рішення суду першої інстанції, надання консультаційних послуг щодо формування правової позиції у справі на даній стадії. Підготовка процесуальних документів (відзиву на апеляційну скаргу, пояснення, клопотання та заяви);
- вивчення існуючої судової практики Другого апеляційного адміністративного суду в аналогічних справах;
- надання порад правового характеру щодо тактики поведінки під час апеляційного перегляду справи;
- ведення справи в суді апеляційної інстанції.
Свої зусилля представник зобов`язувався спрямовувати на досягнення максимально позитивного для клієнта результату, а саме - залишення суду першої інстанції без змін.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи на етапі апеляційного перегляду, визначеної у пункті 1 даної Додаткової угоди, у суді апеляційної інстанції становить 2000,00грн.

Отже, сума гонорару Адвокатського бюро є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат.

Такий порядок визначення гонорару узгоджується з вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якою передбачено можливість встановлення фіксованої суми гонорару, що обчислюється з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

Усі зазначені критерії, як встановлено судом апеляційної інстанції, були дотримані при визначенні розміру гонорару Адвокатського бюро «Павла Кравченка» у розмірі 2000,00грн.

На підтвердження здійснення позивачем оплати вартості наданих послуг до суду апеляційної інстанції надано квитанцію №16 від 01.07.2019, відповідно до якої позивачем на користь Адвокатського бюро «Кравченка Павла» здійснено оплату судових витрат у розмірі 2000,00грн. У квитанції в пункті призначення платежу зазначено: за надання правової допомоги за додатковою угодою від 01.07.2019 до угоди від 15.02.2019.

Таким чином Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій, а саме: подання відзиву на апеляційну скаргу від 08.07.2019, а також часу, витраченого адвокатом Кравченком Павлом Андрійовичем на участь в судовому засіданні від 10.07.2019, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.

Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про необхідність стягнення з Сумської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу на етапі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в сумі 2000,00грн.

Таким чином підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Частиною другою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене та враховуючи, що суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Сумської митниці Державної фіскальної служби без задоволення, а оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 у справі №480/828/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова