ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3284/21  Номер провадження 22-ц/814/797/22	Головуючий у 1-й інстанції Вінтоняк  Н. Д.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії (далі - АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 по о/р №53012. Однак відповідачі, грубо порушуючи норми чинного законодавства, не здійснювали оплати одержаних послуг, в результаті чого станом на 05 квітня 2021 року існує заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, спожиті в період з серпня 2007 року по квітень 2019 року, і становить 9978,39 грн.
У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з серпня 2007 року по квітень 2019 року, яка станом на 05 квітня 2021 року становить 9978,39 грн, а також індекс інфляції в розмірі 388,70 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 185,30 грн та судовий збір в сумі 2270,00 грн.
Скориставшись своїм правом на подачу відповіді на відзив, позивач вказав, що помешкання відповідачів відключене від мережі централізованого опалення, однак відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Окрім того, було зазначено, що вирахуване залишкове навантаження, через що і утворилася заборгованість, складає 1,4586048 Гкал./год.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2021 року позов АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з березня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 2926,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 388,70 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 185,30 грн.
У задоволенні позовних вимог АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з 01 серпня 2007 року по лютий 2018 року (включно) - відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
У задоволенні позовних вимог АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено через необґрунтованість.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії витрати зі сплати судового збору у сумі 752,95 грн.
Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі
Із рішенням суду першої інстанції не погодився  ОСОБА_1 , який його оскаржив в апеляційному порядку, прохав рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. 
Особою, яка подала апеляційну скаргу було зазначено, що порушення норм процесуального права відображається у прийнятті судом першої інстанції письмових пояснень позивача щодо уточнення змісту позовних вимог, що були подані до суду з пропуском, встановленого цивільним процесуальним законодавством, строку та якими було змінено підставу позову. Окрім того, до вищевказаних пояснень представник позивача долучив в якості доказів копії службових записок, що теж, в свою чергу, є поданими поза строками, встановленими для подачі доказів позивачем.
Також було зазначено, що відповідач не є споживачем послуг у розумінні житлово-комунального законодавства, яким передбачено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, адже позивачем не був підготовлений та запропонований відповідачу для укладення вищевказаний договір.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 10552,39 грн, що в даному випадку є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібта беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що теплопостачання до багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у спірний період здійснювалося АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії на підставі статуту АТ «Полтаваобленерго» та згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11 серпня 2000 року № 1515, відповідно до якого ВАТ «Полтаваобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Полтаваобленерго», призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в м. Кременчуці (а. с. 36-42).
Згідно з інформацією, яка отримана судом першої інстанції у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53-55).
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири є ОСОБА_1 (а.с. 129).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20 листопада 2006 року № 1223, відповідачу - ОСОБА_1 надано дозвіл на влаштування індивідуального опалення газового апарату з відводом продуктів згорання через зовнішню стіну будинку у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 67).
У відповідності до пункту 3 акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО (ЦО та ГВП) залишкове теплове навантаження квартири (нежитлового приміщення секції, під`їзду): тепловіддача транзитних трубопроводів, теплове навантаження місць загального користування та теплові витрати при відсутності теплоізоляції зовнішніх огороджувальних конструкцій 1,4586048 Гкал./год.
Вказаний акт підписано представником власника будинку, представником монтажної організації, представником виконавця послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, представником виконавця послуг з газопостачання та власником квартири (а.с. 103).
З розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що станом на 05 квітня 2021 року виникла заборгованість за послуги опалення місць загального користування (централізоване опалення) за період з 01 серпня 2007 року по 01 квітня 2019 року в розмірі 9978,39 грн (а.с. 7).
Також позивачем нараховано відповідачам суму встановленого індексу інфляції в розмірі 388,70 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 185,30 грн (а.с. 8-10).
Норми права, що регулюють спірні правовідносини
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18 зазначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Окрім того, згідно з пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 вказано, що внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Позиція апеляційного суду
Щодо уточнення позовних вимог
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції, беручи до уваги письмові пояснення позивача щодо уточнення змісту позовних вимог, що були подані до суду з пропуском, встановленого цивільним процесуальним законодавством, строку та якими було змінено підставу позову, порушив норми процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10 год. 15 хв. 24 червня 2021 року.
Письмові пояснення щодо уточнення змісту позовних вимог від представника АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії надійшли до місцевого суду 29 листопада 2021 року.
У постанові від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 Верховний Суд зазначив, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні цих заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.
Отже, з вищевказаного вбачається, що представник позивача мав право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, а змінити предмет або підставу позову - не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, зазначивши в оскаржуваному судовому рішенні про отримання від представника позивача уточнення змісту позовних вимог, в яких останній прохав стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 9978,39 грн, при розгляді даної справи брав до уваги позовні вимоги, які викладені стороною справи саме у позовній заяві, а саме: стягнення заборгованості, індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми. 
Також слід зазначити, що звертаючись до суду першої інстанції, позивач, як на підставу позову, вказав про відсутність з боку відповідачів своєчасної оплати одержаних послуг з теплопостачання, що в свою чергу є загальним поняттям та включає в себе, у тому числі, і теплопостачання місць загального користування. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач, скориставшись свої процесуальним правом на надання відповіді на відзив, що передбачено статтею 174 ЦПК України, подав до суду першої інстанції 03 вересня 2021 року відповідь на відзив по даній справі, в якому, зокрема, було зазначено про обов`язок споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.
Отже, з урахуванням аналізу цивільного процесуального законодавства та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що доводи відповідача у цій частині не заслуговують на увагу.
Щодо відсутності договору у сфері житлово-комунальних послуг
Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 27 вищевказаного Закону України закріплено порядок оформлення претензій споживачів, зокрема, зазначено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 461/12597/15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
У справі, що переглядається, встановивши факт отримання відповідачем послуг з теплопостачання, порушення строків їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг із теплопостачання, а саме опалення місць загального користування.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Зазначивши про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідач не надав суду доказів на підтвердження цього і не спростував розрахунок позивача.
Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, який дослідивши подані докази та встановивши обставини справи, дійшов до правильного по суті висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, то підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2022 року.

Головуючий                                 В.П. Пікуль 

Судді                         П.С. Абрамов

Т.В. Одринська