П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 469/601/21	

Категорія: 109020100                                                                                                            
                                                                                                                                  Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:  м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.
             
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) площею 9,99 га по КСП  Дружба;
- зобов`язання Березанської селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) площею 9,99 га по КСП  Дружба, як новоприйнятому в члени КСП  Дружба.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 10 лютого 1997 року позивач був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства  Дружба  Березанського району Миколаївської області різноробочим, в якому пропрацював до 25 листопада 2004 року. Державний акт на право колективної власності на землю колективне сільськогосподарське підприємство  Дружба  с. Ташине отримало 29 листопада 1995 року. Позивач був прийнятий в члени КСП вже після того як його землі було розпайовано. Рішенням № 11 XI сесії XXIII скликання Ташинської сільської ради від 14.04.2000 року було передано земельні ділянки громадянам України у приватну власність, як новоприйнятим у члени КСП  Дружба, які мають право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду сільської ради загальною площею 339,66 га ріллі, згідно списку громадян, доданого до рішення. Згідно додатку до рішення 11 сесії 23 скликання Ташинської сільської ради від 14.04.2000 року вбачається, що ОСОБА_1 також було передано у приватну власність земельну частку (пай). 10 березня 2021 року позивач звернувся через свого представника до Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області із заявою про надання позивачу дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 16 квітня 2021 року рішенням позачергової VIII сесії VIII скликання № 24 позивачу було відмовлено у дозволі на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) по КСП "Дружба  з метою подальшого відведення її у власність. Проте, з наведеною позицією Березанської селищної ради позивач не згоден та вважає її протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправними дії Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) площею 9,99 га по КСП «Дружба»; зобов`язання Березанської селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) площею 9,99 га по КСП «Дружба», як новоприйнятому в члени КСП «Дружба» - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що порушення його права сталося на етапі виготовлення технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю, оскільки сільською радою його не було включено у списки осіб, яким надавався дозвіл на виготовлення цієї документації. Вказав, що рішенням 14 сесії XXIII скликання Ташинської сільської ради № 5 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання державних актів. Із списку, який додано до цього рішення, вбачається, що технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, була затверджена тим громадянам, яким разом з позивачем було передано у приватну власність земельні ділянки, новоприйнятим членам КСП  Дружба, які мають право на земельну частку (пай) у відповідності до розрахунку наявності земельних часток (паїв) із земель резервного фонду Ташинської сільської ради загальною площею 339,66 га ріллі, згідно списку громадян, направленого КСП  Дружба, крім апелянта.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в березні 2021 року звернувся до Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної діялянки в натурі (на місцевості), враховуючи положення  статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)".
Рішенням Березанської селищної ради позачергової VIII сесії VIII скликання № 24 від 16 квітня 2021 року позивачу було відмовлено у дозволі на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) по КСП "Дружба  з метою подальшого відведення її у власність в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право на земельну частку (пай) і, що вільні землі сільськогосподарського призначення комунальної чи невизначеної форм власності (резервного фонду) в межах території Березанської селищної ради (колишньої Ташинської сільської ради), які можливо використати для передачі у приватну власність членам сільськогосподарських підприємств, виділених згідно рішення № 2 Ташинської сільської ради від 14 квітня 2000 року, у розмірі земельної частки (паю) по КСП  Дружба, станом на 11.03.2021 року відсутні.
Не погоджуючись з таким рішенням Березанської селищної ради, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було додано ані копію сертифікату за земельну частку (пай) ані рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай), тобто доказів на підтвердження того, що він має право на земельну частку (пай), а отже дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як визначено  ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У відповідності до  ст.3 Земельного кодексу України  (далі  ЗК України), земельні відносини регулюються  Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до приписів  статті 7 Закону України від 14.02.1992 року №2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство"  об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах.
Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Пунктами 1, 2, 6  Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 року  передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 7  розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України  передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством - зберігають права на ці ділянки.
З 1 січня 2019 року набрав чинності  Закон України №2498-VIII від 10.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні"  (далі  Закон №2498-VIII).
Як свідчить пояснювальна записка до проекту цього  Закону, ним пропонується зокрема вирішення проблем колективної власності на землю:
- визнати комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст землі колективної власності тих колективних сільськогосподарських підприємств, які ліквідовані;
- надати можливість загальним зборам членів колективних сільськогосподарських підприємств, паювання земель у яких завершилось, перерозподілити між собою (допаювати) залишок сільськогосподарських угідь та передати землі несільськогосподарського призначення до комунальної власності;
- встановити кінцевий строк виділення в натурі (на місцевості) невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок;
- надати органам місцевого самоврядування право тимчасового розпорядження землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду до моменту державної реєстрації права власності на них;
- надати органам місцевого самоврядування право звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним (із встановленням права власників невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок, які з поважних причин пропустили строк виділення їх в натурі (на місцевості), безоплатно одержати земельні ділянки із земель комунальної власності.
Законом №2498-VII  статтю 10 Закону України від 14.02.1992 року №2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство"  викладено у новій редакції.
Зокрема, передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.
Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.
Питання виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам регулюється  Законом № 899-IV.
Відповідно до  статті 1 Закону № 899-IV  право на земельну частку (пай) мають:
колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;
громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай)...
Частина перша та друга  статті 2 Закону № 899-IV  унормовують, що основним документом, що посвідчує право земельну частку (пай) є сертифікат, виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Також документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому  законом  порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до частини першої  статті 3 Закону № 899-IV  підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою.
Згідно абзацу другого частини першої  статті 5 вказаного Закону  крім прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) селищна рада також уповноважена розглядати заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок.
Згідно із  ст.9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"  розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.
Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).
Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель.
Згідно з частинами 2, 4  статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"  невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Законом №2498-VIII  доповнено  Закон України №899-IV  статтею 14-1 "Особливості використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства".
Відповідно до цієї норми, у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського  акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої  статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).
Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.
Постановою Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року  затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що  підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Пунктами 2, 3 цього Порядку передбачено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.
У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).
У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо  внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.
Аналіз цих законодавчих норм свідчить, що органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності КПС чи за рахунок земель запасу чи резервного фонду комунальної власності.
Таким чином для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на земельну ділянку (пай), особі необхідно здійснити наступні дії: звернутися до відповідної сільської, селищної міської ради (якщо земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту) або районної державної адміністрації (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) із письмовим клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
До заяви необхідно додати: копію сертифікату за земельну частку (пай), копію свідоцтва про вступ у спадщину або нотаріально посвідчений договір про набуття права власності на земельну частку (пай) або рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай); після отримання рішення відповідного органу місцевого самоврядування чи розпорядження районної державної адміністрації, власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
За результатами розробки даної технічної документації власнику видають Витяг з Державного земельного кадастру.
Отримавши Витяг з Державного земельного кадастру, власнику земельної ділянки необхідно звернутися до державного реєстратора або до нотаріуса, та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку.
За результатами реєстрації особа отримує Свідоцтво на право власності на нерухоме майно.
Отже, судом першої інстанції правомірно зазначено, що право громадян   як   співвласників   колективної  власності  на землю  набувається з дня видачі в установленому порядку державного акту на право  колективної  власності  на  землю  з  обов`язковим додатком - списком громадян,  які є членами сільськогосподарського підприємства, а право на земельну частку пай набуває особа, яка на момент одержання підприємством акту на право колективної власності на землю була його членом.
Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що на момент одержання КСП «Дружба» державного акту на право колективної власності на землю (21 листопада 1995 року) позивач не був членом цього підприємства, оскільки в члени КСП «Дружба» ОСОБА_1 було прийнято 10 лютого 1997 року, а тому позивач  не набув права на земельну частку (пай) при паюванні колективних земель відповідно до Указу, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що права осіб, які набули право на земельну частку(пай) в процесі розпаювання земель колективної власності за Указом, відмінні від прав осіб, прийнятих до КСП  після  розпаювання землі, а саме вони регулюються різними нормами, мають різні умови та реалізуються в іншому порядку, а права осіб передбачених пунктом 7 Указу (при дотриманні інших умов) могли бути поновлені не шляхом визнання права на земельну частку (пай), а шляхом визнання права на земельну ділянку з резервного фонду у розмірі, встановленому рішенням місцевої ради.
Так, пунктом 7 Указу також передбачено створення (під час передачі земель у колективну власність) резервного фонду, який використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.
Умови та порядок перерозподілу земель резервного фонду, в тому числі і щодо новоприйнятих членів сільськогосподарських підприємств, містять Рекомендації щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням, схвалені НТР Держкомзему України від 21 серпня 1998 року (далі  Рекомендації).
Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 січня 2000 року на загальних зборах (зборах правління) КСП «Дружба» прийняте рішення, яким затверджено списки та ініційоване клопотання перед Ташинською сільською радою про виділення землі (паїв) новим членам КСП з резервного фонду. До цих списків включено позивача.
Згідно з рішенням Ташинської сільської ради № 11 від 14 квітня 2000 року (пункт 1) земельні ділянки з резервного фонду передані у власність новоприйнятим членам КСП «Дружба» згідно списку, до якого включено і позивача.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про передачу у  колективну  власність новоприйнятих членів КСП земельної ділянки із резервного фонду (пункт 2.1 розділу 2 Рекомендацій); про складення та затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування (пункт 2.4 розділу 2 Рекомендацій); про виготовлення та видачу сертифікатів на ім`я осіб, які були включені до списку (пункт 2.5 розділу 2 Рекомендацій).
Позивач звернувся до суду з позовом до Березанської районної державної адміністрації (третя особа  Ташинська сільська рада) про визнання права на земельну частку (пай).
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що, оскільки позивач на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю не був членом КСП «Дружба», то не набув права на земельну частку (пай).
В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилався на те, що має право на земельну частку (пай) як новоприйнятий член господарства з резервного фонду.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від  9 квітня 2020 року  по  справі № 469/1687/17-ц  апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року було змінено. Доповнено судове рішення висновками в редакції мотивувальної частини цієї постанови.
Миколаївський апеляційний суд  погодився з висновками суду першої інстанції, що на момент одержання КСП «Дружба» державного акту на право колективної власності на землю (21 листопада 1995 року) позивач не був членом цього підприємства, а тому  не набув права на земельну частку (пай) при паюванні колективних земель відповідно до Указу.
Миколаївський апеляційний суд у Постанові від  9 квітня 2020 року  по  справі № 469/1687/17-ц  дійшов висновку про те, що позивач не довів порушення права на земельну частку (пай) як в процесі розпаювання колективних земель відповідно до Указу, так і в процесі передачі землі з резервного фонду у колективну власність новоприйнятих членів КСП, а тому апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що в матеріалах справи наявне рішення Ташинської сільської ради від 30.01.2001 року №9 «Про затвердження технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю», згідно списку, до якого позивача вже не включено та що такі обставини можуть свідчити про можливе порушення прав позивача на стадії виготовлення технічної документації, оформлення, видачі сертифікатів.
Колегія суддів погоджується, що такий спір має інший характер (спір щодо права на земельну ділянку та інших учасників), водночас позивач не оскаржував дії або бездіяльність відповідача, які призвели до порушення його прав як новоприйнятого члена КСП, в процесі виготовлення технічної документації, оформлення, видачі сертифікатів.
Колегія суддів зазначає, що абзацом другим пункту 8  розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України  встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями  25  та  118  цього  Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.
Разом з тим позивач не звертався до Ташинської сільської ради із заявою про надання йому земельної ділянки у порядку, визначеному  Земельним Кодексом України  (для будівництва і обслуговування житлового будинку, для садівництва, для ведення особистого селянського господарства тощо), а звертався з заявою про надання йому дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), посилаючись на ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року N 899-IV (далі Закон N899-IV), без надання відповідних документів, що підтверджують право на земельну частку (пай).
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції будо надано належну правову оцінку та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
                                                            Повний текст постанови складено та підписано 12 липня 2022 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова