ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/4629/21	

головуючий суддя І інстанції – Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Запорізької митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року в адміністративній справі №280/4629/21 за позовом  Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "АССОЛЬ" до Дніпровської митниці Держмитслужби  про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-  
ВСТАНОВИВ:
Приватне мале виробничо-комерційне підприємство "АССОЛЬ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби в якому просило визнати протиправним та скасувати:
- рішення про коригування митної вартості товарів від 15 березня 2021 року за №UА110250/2021/000005/2 Дніпровської Митниці Держмитслужби;
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA110250/2021/00011 від 15 березня 2021 року Дніпровської Митниці Держмитслужби. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року адміністративний позов Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "АССОЛЬ"  було задоволено. 
Визнано протиправним і скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби України від 15 березня 2021 року за №    UА110250/2021/000005/2   про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110250/2021/00011   від 15 березня 2021 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Запорізька митниця звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірні рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування. 
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 10 вересня 2020 р. Позивач (Покупець) та TOB торговий дім «Каток» (Російська Федерація) (Постачальник) уклали контракт №74-ТД, за умовами якого Постачальник здійснює продаж товару згідно специфікацій, а Покупець оплачує цей товар а саме: запасні частини до тракторів та бульдозерів.
26 січня 2021 року, сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного Контракту, де виклали в новій редакції реквізити Постачальника.
23 лютого 2021 року  сторони уклали додаткову угоду №2 до вказаного Контракту, де відповідно до п. 3.1 було вказано, "Остаток авансовых платежей поступивших по Спецификации №1 к настоящему контракту в размере 114 902,00 (сто четырнадцать тысяч девятсот два) российских рубля 00 коп. зачесть в счет предоплаты по Спецификации №5 к контракту Ж74-ТД от 10.09.2020 г."
Перелік товару, що поставляється за своїм характером є запчастинами на тракторну/ бульдозерну техніку що використовується в дорожньо-будівельній промисловості. Товар, з приводу митного оформлення якого між сторонами по справі виникли спірні правовідносини (в рамках дійсного позову), вказаний у специфікації № 4 від 11.12.2020р. та специфікації №5 від 29.01.2021р.
11.03.2021 декларантом ПМВКП «Ассоль» до митного контролю та митного оформлення було надіслано засобами електронного зв`язку, згідно зі ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ, електронну митну декларацію з довідковим номером 601, режим ІМ 40 ДЕ, якій було присвоєно № UА110250/2021/000208.
Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані наступні документи: сертифікати якості від 10.02.2021 № 014, від 22.02.2021 № 021; пакувальний лист від 01.03.2021 № 21/22; рахунок-фактура від 01.03.2021 № 21 та № 22; автомобільна транспортна накладна СMR від 01.03.2021 №1186057; заявка від 22.02.2021 № 22.02/21; платіжні доручення в іноземній валюті від 01.02.2021 № 15, від 15.12.2020 № 190; рахунок-фактура на оплату транспортних послуг від 02.03.2021 № св-0000007; платіжне доручення від 09.03.2021 № 5861; довідка про транспортні витрати від 01.03.2021 № 0103; контракт від 10.09.2020 № 74-ТД; специфікації від 29.01.2021 № 5 та від 11.12.2020 № 4; додаткова угода від 26.01.2021 №1; договір на транспортне обслуговування по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 30.11.2020 № 30/11/2020; рахунок від 29.01.2021 № 019; технічний опис від 09.03.2021 № ВЕД-1758; рахунок від 14.12.2020 № 134; копія митної декларації країни відправлення від 01.03.2021 №10511010/010321/0034153.
При проведенні перевірки документів, які надані на підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне: Згідно рахунку на оплату від 29.01.2021 № 019 наданого ТОВ ТД "Каток" найменування платежу: «Предоплата согласованной партії продукции по спецификации № 5 контракта № 74-ТД от 10.09.2020», не вказано дату специфікації, що не дає можливості відстежити за яку саме партію товару виставлено рахунок від 29.01.2021 № 019. Враховуючи зазначене, у митниці є сумніви, що заявлена митна вартість товарів не грунтується на «дійсній вартості» та відповідно, що надані до митного оформлення документи не містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів містять розбіжності та суперечливі відомості.
12 березня 2021 року відповідач своїм повідомленням 40833 вказав на необхідність надання додаткових документів: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларантом 15.03.2021 засобами електронного зв`язку було надіслано до митниці лист від 15. 03.2021 № ВЕД-1760, яким було повідомлено, що «... Всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ, до митного органу є наданими. ... Надані документи є остаточними. Інші додаткові документи подаватися не будуть». 
За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15.03.2021 № UA110250/2021/000005/2. У митному оформленні ЕМД від 11.03.2021 № UA110250/2021/000208 було відмовлено, складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.03.2021 № UA110250/2021/00011.
Оформлення вищезазначеного товару декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за МД № UA110250/2021/000250    від 15.03.2021 з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів 15.03.2021 № UA110250/2021/000005/2. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій відповідно розділу X МК України.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеного рішення та картки відмови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості товарів  та, відповідно, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірними і підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до  ст. 49 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VІІІ цього Кодексу   та цією главою.
За приписами ч. 2   ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4   ст. 53 Митного кодексу).
Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень   статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1  ст. 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою       статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою   статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до       глави 4 цього Кодексу       або до суду.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього       Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей       59  і   60       цього   Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей  59 і   60  цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до   статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
 Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду                                        від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), що враховується судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості були висновки про те, що:
- згідно рахунку на оплату від 29.01.2021 року № 019 не вказано дату специфікації, що не дає можливості відстежити, за яку саме партію товару виставлено рахунок;  
- у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на дійсній вартості імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. У митниці наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення вже яких здійснено.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.
Як вбачається з рахунку на оплату №019 від 29.01.2021 є окремий рядок над таблицею з найменуванням, з посиланням на номер та дату специфікації №5, згідно якої здійснювалася оплата. Відтак, доводи митного органу в цій частині є безпідставними. 
Крім того, відповідно до п.3 Специфікації №4 від 11 грудня 2020 pоку "Покупатель обязуется внести предоплату 100% в течение 7-ми рабочих дней с даты виставлення счета на оплату, согласованной партии продукции" (мовою оригіналу). Також, відповідно до п.3 Специфікації №5 від 29 січня 2021 року "Покупатель обязуется внести предоплату не менее 50% в течение 10ти рабочих дней с дати виставлення счета на оплату, оставшуюся часть - в течение 12 рабочих дней с дати отгрузки (дати, указаной в графе "С" таможенной декларации)" (мовою оригіналу).
Платіжним дорученням № 15 від 01.02.2021, позивач сплатив передоплату на підставі Специфікації № 5 від 29.01.2021 до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 постачальнику 1091516,00 рублів РФ.
Також, платіжним дорученням № 190 від 15.12.2020, позивач сплатив передоплату за Специфікацією № 4 від 11.12.2020  до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 постачальнику 257470,00 рублів РФ.
Крім того, відповідно до п. 3.1 додаткової угоди №2 від 23.02.2021 до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 "Остаток авансовых платежей поступивших по Спецификации №1 к настоящему контракту в размере 114 902,00 (сто четырнадцать тысяч девятсот два) российских рубля   00 коп. зачесть в счет предоплаты по Спецификации №5 к контракту №74-ТД от 10.09.2020 г."
На момент подання декларації UA110250/2021/000208, у сумі за платіжними дорученнями № 15 від 01.02.2021 р. та № 190 від 15.12.2020 р., та відповідно до п. 3.1 додаткової угоди №2 від 23.02.2021 до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 року, було сплачено 1 463 888,00 рублів РФ.
Крім того, Платіжним дорученням №20 від 12.03.2021 позивач сплатив передоплату за Специфікацією № 5 від 29.01.2021  до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 року постачальнику 976 614,00 рублів РФ.
Разом за платіжними дорученнями № 15 від 01.02.2021 р. та № 190 від 15.12.2020 р., та відповідно до п. 3.1 додаткової угоди №2 від 23.02.2021 до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 року, Платіжним дорученням №20 від 12.03.2021 р. було сплачено по Специфікації № 4 від 11.12.2020 р. до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 р., по специфікації №5 від 29.01.2021 р до контракту № 74-ТД від 10.09.2020 р.: 1 091 516,00+257 470,00+114 902,00+976614,00=2 440   502.00 руб.
Що стосується посилань митного органу на наявність у останнього інформації щодо вищих рівнів митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення вже яких здійснено та, як наслідок підстав вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на дійсній вартості імпортованих товарів, то колегія суддів апеляційного суду, що вказані доводи, в межах спірних правовідносин, мають характер припущення та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, в розумінні приписів                ст. 73-76 КАС України, що свідчить про безпідставність їх врахування, як обґрунтованої підстави для прийняття спірних рішень.
Окрім того, інший (нижчий) рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.  
З урахуванням викладеного, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 15 березня 2021 року за №UА110250/2021/000005/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110250/2021/00011 від 15 березня 2021 року та необхідності їх скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Запорізької митниці – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року в адміністративній справі №280/4629/21– залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених              ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко