Справа № 454/1424/20                        Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/853/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року у справі за позовом АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2020 року представник позивача АТ "Державний ощадний банк України" звернувся в суд із даним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в позовній заяві вказавши, що 01.03.2018 року між банком та відповідачем укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості.
Згідно умов та правил передбачено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і в будь-який момент має право змінити кредитний ліміт(зменшити або збільшити).
Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти, для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.
Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідач належним чином зобов`язання за даним договором не виконав, що призвело до того, що станом на 30.04.2020 р. відповідач має перед банком заборгованість в сумі 23352,98 грн., яка складається з: 18994,92 грн. – заборгованість за основним боргом; 1291,12 грн. – проценти за користуванням кредитом; 120,00 грн. – Комісія; 1669,31 грн. – пеня за несвоєчасне погашення боргу; 525,27 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту; 440,20 грн. – 3 процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 68,02 грн. – проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.,
За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01.03.2018р. у розмірі 23352,98 грн. та судовий збір.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - ті Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців,9, СДРПОУ 09325703, МФО 325796, НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором Комплексного Банківського Обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки): заборгованість за основним боргом (кредитом) - 18 994,92 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (що зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9, СДРПОУ 09325703, МФО 325796, НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Рішення суду 01 квітня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог оскаржив АТ "Державний ощадний банк України". Вважає рішення суду в цій частині незаконним і необгрунтованим. Звертає увагу, що на право позикодавця щодо отримання від позичальника процентів від суми позики. Звертає увагу, що в паспорті споживчого кредиту, який містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, міститься уся інформація щодо умов кредитування відповідача, бажаний розмір кредити, максимальний розмір кредиту, строк кредитування, процентна ставка. У зв`язку з несвоєчасним виконанням умов кредитного договору у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом – 1291,12 грн., комісії – 120 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 1669,31 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 525,27, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 440,20 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 68,02 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту)- 140,85 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 103,29 грн., всього 4358,06 грн. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. Судові витрати скаржник просить покласти на відповідача.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 липня 2022 року, є дата складення повного судового рішення – 09 серпня 2022 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ "Державний ощадний банк України"до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що у заяві на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відсутні умови щодо строку повернення кредиту, а також умови щодо встановлення відсотків за користування кредитом та відповідальність за неналежне виконання умов кредиту.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 01.03.2018 між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між Банком та Клієнтом.
З оглянутої копії заяви позичальника та копій правил надання банківських послуг від 01.03.2018 підписаних між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , встановлено, що останній банк надає кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
В згаданій заяві між сторонами було погоджено, що позичальнику можуть бути встановлені наступні максимальні параметри кредитування, а саме: бажаний розмір кредиту в розмір 50000 грн. та максимальний розмір кредиту в розмірі 250000 грн., строком на 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк.
Окрім цього, заявою погоджено процентну ставку в розмірі 35% річних.
Із розрахунку заборгованості за договором від 01.03.2018 ОСОБА_1 заборгував банку 23352,98 грн., яка складається з: 18994,92 грн. – заборгованість за основним боргом; 1291,12 грн. – проценти за користуванням кредитом; 120,00 грн. – комісія; 1669,31 грн. – пеня за несвоєчасне погашення боргу; 525,27 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту; 440,20 грн. – З процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 68,02 грн. – проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом..
З долученого позивачем паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК), Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, і який підписаний сторонами, вбачається, що в такому міститься інформація щодо умов кредитування відповідача, бажаний розмір кредити, максимальний розмір кредиту, строк кредитування, процентна ставка.
Окрім цього, звертаючись до суду з даним позовом, останнім долучено таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 01 березня 2018 року, яка підписана сторонами та яка містить інформацію щодо вартості споживчого кредиту за умови надання кредиту в розмірі 250000 грн.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно приписів частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо розмір процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути такі його складові, як проценти за користування кредитом, комісії, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та заяви, банк посилався на паспорт споживчого кредиту (Комплексної лінії на БПК) Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщено у вільному доступі на інтернет – сторінці Банку www.oschadbank.ua.
Однак заява, яка підписана відповідачем, містить лише анкетні дані, контактну інформацію позичальника та відомості щодо процентної ставки в розмірі 35% річних.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом в розмірі від 31 до 36 процентів річних, що не відповідає умовам заяви.
В той же час, позивачем долучено умови користування кредитною лінією (кредитом), яка містить умови щодо користування клієнтами банківськіми продуктами, проценти, строки та інше, яких позичальник не підписував.
Отже, сама по собі підписана заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами які банком змінювалися, пені та інших платежів.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).
Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Надані банком паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК) Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не є належним підтвердженням погодження сторонами умов кредитування за наявності розрахунку та стягнення сум які не передбачені договором.
Вказаний паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК) інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який не містить конкретних умов кредитного договору на підставі яких відповідач отримав кредит в розмірі 50000 грн., а також договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
Як зазначено в правовому висновку, викладеному в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20), за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Хоча і в заяві обумовлено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 35% річних, проте такі до уваги не беруться, оскільки банком при нарахуванні процентів змінювався розмір поза узгодженими межами.
Окрім цього, умови підписаної заяви містять припущення, що позичальнику може бути надано кредит до 250000 грн. з строком 60 місяців з можливим продовження на той самий строк, однак відсутні відомості щодо реальних умов, на підставі яких відповідач отримав кошти в розмірі 50000 грн., в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів, комісію, пеню, 3% річних, інфляційні втрати.
З долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити обов`язок позичальника щодо строк повернення кредиту, в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки заява не містить жодних відомостей про вказаний паспорт, як складову цього договору, а також відомості в даному паспорті не відповідають дійсності щодо встановлення відповідача кредитного ліміту.
В Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зазначено також, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Колегія суддів вважає, що зазначений Паспорт споживчого кредиту, як це передбачено ст. 7 Закону України «Про споживче кредитування», є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та, як правило, містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не суперечить висновку суду першої інстанції про безпідставність вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками, пенею, 3% річних, інфляційних втрат.
Наведене узгоджується і з позицією Верховного Суду у Постанові від 10 грудня 2020 року у справі №203/1611/20 (провадження №61-17921ск20).

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги АТ "Державний ощадний банк України"висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від  26 серпня 2020 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України"- залишити без задоволення. 
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від  26 серпня 2020 року- залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 серпня 2022 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Р.П. Цяцяк