ф
УХВАЛА

07 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/4805/17
адміністративне провадження № К/990/12163/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Офісу генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №826/4805/17 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,    
в с т а н о в и в:    
ОСОБА_1   звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора, у  якому просив:    
- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України №238ц від 06 березня 2017 року про звільнення  ОСОБА_1   з посади заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України);    
- поновити  ОСОБА_1   на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України;    
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь  ОСОБА_1   середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної нарахованої заробітної плати;    
- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення  ОСОБА_1   на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України;    
- встановити судовий контроль за виконанням відповідачем постанови суду.    
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 26 серпня 2021 року  позов задоволено частково.    
Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №238ц від 06 березня 2017 року про звільнення  ОСОБА_1   з посади заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.    
Поновлено ОСОБА_1   в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України з 07 березня 2017 року.    
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь  ОСОБА_1   середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 532  223, 36 (один мільйон п`ятсот тридцять дві тисячі двісті двадцять три гривні 36 копійок).    
Рішення в частині поновлення  ОСОБА_1   на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 28 832 (двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять дві гривні 16 копійок) допущено до негайного виконання.    
У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, відмовлено.    
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 13 грудня 2021 року змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення наступного змісту:    
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України з 07 березня 2017 року.    
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року, залишено без змін.    
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями,  Офіс Генерального прокурора  звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 17  травня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.    
У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року.  
Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.      
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.      
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.      
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.      
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:      
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;      
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;      
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;      
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.      
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.      
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.      
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.      
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).      
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).      
На виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, скаржник посилається на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.      
Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник у касаційній скарзі вказує на неврахування судами  позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №640/20857/18.  
Проаналізувавши касаційну скаргу, Суд з`ясував, що правовідносини у справах, на які покликається скаржник, не є подібними до правовідносин у цій справі.    
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.    
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.    
Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.    
У справі №640/20857/18 спір стосувався звільнення позивача з посади керівника секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони за вчинення дисциплінарного проступку у період тимчасової втрати працездатності.  
Натомість у цій справі правовідносини виникли у зв`язку із звільненням позивача  з посади заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".   
Наведене свідчить про те, що правовідносини у справі №640/20857/18  не є подібними з цією справою і мають різне правове регулювання, відмінні фактичні обставини та суб`єктний склад учасників спірних правовідносин.   
З огляду на це, Суд дійшов висновку, що заявник належним чином не обґрунтував посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.  
Також в касаційній скарзі скаржник зазначив, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.    
На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 49-2 КЗпП України у взаємозв`язку з пунктом 10 Положення №357. 
Суд відхиляє доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування статті 49-2 КЗпП України, з огляду на таке.
Так, Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2019 у справі №808/588/17, від 27 січня 2021 року у справі №826/4805/17  сформовано правову позицію щодо звільнення працівників у зв`язку із скороченням кількості працівників органів прокуратури, згідно якої обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Водночас, задовольняючи позов та скасовуючи наказ Генеральної прокуратури України №238ц від 06 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 , суди виходили з того, що позивачу не було запропоновано усі вільні вакансії, які з`явилися  протягом усього періоду реорганізації та існували на день звільнення та які за функціональними обов`язками є аналогічними із займаною посадою позивача.   
Суд також констатує необґрунтованість доводів скаржника щодо порушення судом норм процесуального права, зокрема положень статті 246 КАС України, оскільки за приписами пункту 4 частини четвертої 328 КАС України ці підстави не віднесені нормами КАС України до категорії виключних випадків.
У скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.  
Інші доводи касаційної скарги наведені без взаємозв`язку із підставами оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.  
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.      
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.      
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.      
Отже, касаційну скаргу Офісу генерального прокурора належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року.
Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.      
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд      
у х в а л и в:    
Касаційну скаргу  Офісу генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №826/4805/17 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  повернути скаржнику.    
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.      
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.      
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.  

Суддя:                                                                О.А. Губська