Справа № 308/4881/22

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

22.08.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Товта М. М., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Товт М. М. в інтересах ОСОБА_1 ,
                                                                в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2022 року, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп ) грн.
Згідно з постановою, 21.04.2022, о 20 год 30 хв, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний Патруль» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку № 306 прикордонного знаку 100 м до державного кордону, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України у Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску, чим порушив вимоги статі 9 Закону України "Про державний кордон", та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Товт М. М. вказує на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу без виклику ОСОБА_1 у судове засідання, не заслухав його пояснень. Стверджує, що суд взяв до уваги докази, надані уповноваженими працівника прикордонної служби, які є зацікавленими особами, а також не взяв до уваги наявні у матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що він не перетинав державний кордон і у нього не було умислу на спробу перетину державного кордону України. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Посилається і на те, що протоколи про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, а також рапорт працівника прикордонної служби, із урахуванням відсутності у матеріалах справи точних даних про місце затримання ОСОБА_1 (схеми затримання, відео фіксації тощо), не є достатніми для переконливих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити. 
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Товта М. М., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи те, що у розгляді справи бере участь його захисник, адвокат Товт М. М., апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , що передбачено вимогами ст. 294 КУпАП, при цьому взявши до уваги пояснення адвоката про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини. 
Так, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №012080, 21 квітня 2022 року, о 20 год 30 хв, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний Патруль» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку № 306 прикордонного знаку 100 м до державного кордону, при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Словацької Республіки, поза межами пунктів пропуску. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги cт. 9 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, послуг захисника не потребує, доповнень та зауважень щодо процесуального документу не має, копію його отримав. 
Викладені у протоколі обставини підтверджуються, у тому числі іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 21.04.2022 (а. с. 4), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.04.2022 (а. с. 5), зі змістом яких ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його особистими підписами; рапортом начальника відділення - начальника зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 від 21.04.2022 (а. с. 9).
Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення - спроба незаконного перетину державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що перший заступник начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майор ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази і таких до апеляційної скарги не додано, і на такі не посилався адвокат Товт М. М. під час її розгляду.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що перший заступник начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майор ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до примусового підписання протоколів про адміністративне правопорушення та затримання, а також інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Дослідивши кожен окремий доказ на предмет належності та допустимості, апеляційний суд вважає, що вищевказані твердження слід визнати необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, позаяк містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказів у справі, оскільки містить інформацію як про подію адміністративного правопорушення, так і про особу, яка його вчинила.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й іншими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у достовірності яких у апеляційного суду сумнівів не виникає, адже зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.
Поряд з цим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.
Твердження апелянта про те, що протоколи про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, а також рапорт працівника прикордонної служби, із урахуванням відсутності у матеріалах справи точних даних про місце затримання ОСОБА_1 (схеми затримання, відео фіксації тощо), не є достатніми для переконливих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими та відхиляє як такі, що не спростовують факту спроби ОСОБА_1 перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску та відповідно і висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204 КУпАП адміністративного правопорушення. 
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не перетинав державний кордон і у нього не було умислу на спробу перетину державного кордону України, суд апеляційної інстанції розцінює як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки належних, достатніх і допустимих доказів щодо спростування обставин, які встановлені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять і таких не надано стороною захисту під час її розгляду.
Доводи апелянта про те, що суд взяв до уваги докази, надані уповноваженими працівниками прикордонної служби, які є зацікавленими особами, апеляційний суд вважає такими, які не спростовують викладених у судовому рішенні висновків. При цьому апеляційний суд зазначає, що інших осіб, окрім тих, на які вказується у матеріалах справи, які є очевидцями події - свідками у справі, не має, на наявність таких не вказується в апеляційній скарзі і не вказував апелянт під час її розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу без виклику у судове засідання ОСОБА_1 , не заслухав його пояснень, не є слушними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час та місце розгляду Ужгородським міськрайонним судом справи щодо ОСОБА_1 - 25.04.2022 о 16:00, при цьому в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, чим у свою чергу спростовуються доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_1 на захист. 
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана адвокатом Товтом М. М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                       П О С Т А Н О В И В :        
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Товт М. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                     Іван СТАН