ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 травня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/545/21
провадження № 22-ц/4809/432/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1  на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року у складі судді Орендовського В.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 10.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4024335. 
У відповідності до умов вказаного  Полісу страхування товариство взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volvo FH12», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.
16.08.2018 в м. Кропивницькому по вул. Героїв України, 35-б, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volvo FH12», д.р.н. « НОМЕР_1 », з напівпричепом «Fruehauf», д.р.н. « НОМЕР_2 » здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Tracker», д.р.н. « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Chevrolet Tracker», д.р.н. « НОМЕР_3 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Відповідно до Постанови Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2018, вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП. 
З огляду на вищевказане, власник пошкодженого автомобіля «Chevrolet Tracker», д.р.н. « НОМЕР_3 » звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ 4024335 від 10.05.2018. На підставі страхового акту № ОЦ/173/037/18/0233 від 08.11.2018 потерпілому, внаслідок ДТП ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмір 15 524 грн. 47 коп. 
Вказував, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом T70; АМ4024335 від 10.05.2018.
01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор, позивач, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді сплаченого страхового відшкодування за Полісом № АМ 4024335 від 10.05.2018.
Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 15 524,47 грн. та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами, що його права порушені відповідачем, оскільки у порядку регресу право на відшкодування збитків, завданих первісному кредитору, за договором страхування та договором про відступлення права вимоги має фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 , а позивачем є фізична особа ОСОБА_1 , ЦПК України не передбачає заміну позивача у справі.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга подана фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 , який вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є одна і та ж особа. Фізична особа - підприємець (ФОП) - це фізична особа, яка для ведення господарської діяльності зареєстрована як підприємець без статусу юридичі особи.
Зауважив, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо нього. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном як фізична особа.
Звертав увагу, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та підписана ОСОБА_1 , оскільки система не дозволяє внести зміни до особистого профілю для зазначення статусу «Фізична особа- підприємець», всі документи реєструються та підписуються, як фізична особа ОСОБА_1 .
Окрім того, вказував, що ним було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви, що підтверджується платіжним доручення про сплату судового збору, з якого вбачається, що судовий збір сплачено за позовом ФОП ОСОБА_1 .
Також, згідно довіреності від 29.01.2019 адвокат Самойленко П.М. представляє інтереси ФОП ОСОБА_1 у даній справі.
Зазначає, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 та фізична особа ОСОБА_1 мають один і той же самий реєстраційний номер облікової картки платника податків.
З договору про відступлення права вимоги від 01.10.2020 вбачається, що підписантом є ФОП ОСОБА_1 , «Фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають один правовий статус.
Посилаючись на зазначені обставини просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати по справі покласти на відповідача.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що вважає висновки суду І інстанції правильними, оскільки з позовом звернувся ОСОБА_1 як громадянин - фізична особа, а не як фізична особа - підприємець, тому позов не підлягає задоволенню. 
Судом першої інстанції встановлено такі обставини
10.05.2018 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено поліс № АМ/4024335 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо експлуатації автомобіля «Volvo FH12», д.р.н. НОМЕР_1  (а.с.16).
16.08.2018 о 11 год. 21 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo FH12, д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вулиці Героїв України, 35б у м. Кропивницькому, перед початком руху не переконався в безпеці руху, не дотримався безпечної дистанції при русі назад та здійснив наїзд на транспортний засіб «Chevrolet Tracker», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Chevrolet Tracker», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. У подальшому ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo FH12», д.р.н. НОМЕР_1 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. Вказані обставини не потребують доказування, оскільки встановлені постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2018 року (справа №404/5582/18), згідно якої відповідач повністю визнав свою вину та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ст.124 КУпАП України (а.с.22-23).
05 листопада 2018 року до ПрАТ «УПСК»  звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування власник автомобіля «Chevrolet Tracker», д.р.н.  НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (а.с.26). 
Відповідно до Акту огляду ТЗ від 10.09.2018 оглянуто пошкоджене майно та зафіксовано перелік пошкоджень (а.с.29-34).
Відповідно до страхового акту № ОЦ/173/037/18/0233 від 08.11.2018 року ОСОБА_3  внаслідок ДТП ПрАТ «УПСК» виплачено страхове відшкодування в розмір 15 524 грн. 47 коп. (а.с.40), що підтверджується копією платіжного доручення № 1766 від 08.11.2018 (а.с.41).
01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договором страхування (а.с.7-12). 
 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення         
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у порядку регресу право на відшкодування збитків, завданих первісному кредитору, за договором страхування та договором про відступлення права вимоги має саме фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 , а не позивач ОСОБА_1 .
 
Колегія суддів не погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 753/16525/16-ц (провадження № 14-574цс18) зазначено, що «фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. 
За таких обставин є помилковим висновок суду, що оскільки договір про відступлення права вимоги укладено з фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 , а позивачем є фізична особа ОСОБА_1 , а не фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 , то право на відшкодування збитків у порядку регресу, завданих первісному кредитору, за договором страхування ОСОБА_1  не має і це є підставою для відмови в позові.
 
Наявність у позивача статусу підприємця не означає, що усі правовідносини з його участю є господарськими і у спірних правовідносинах він виступає як суб?єкт господарювання.
Крім того, зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 саме як фізична особа - підприємець, а не фізична особа, звернувся до суду за захистом своїх цивільних прав, адже в позовній заяві він просив: «стягнути з відповідача на користь позивача - ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу» (а.с.5). З платіжного доручення про сплату судового збору, вбачається, що судовий збір сплачено за позовом ФОП ОСОБА_1 (а.с.1). Позовна заява подана через систему «Електронний суд» та підписана ОСОБА_1 . 
Відповідно до п. 2 розділу II Порядку № 557 обміну електронними документами з контролюючими органами, створення електронного документа завершується накладанням на нього кваліфікованого електронного підпису підписувача (підписувачів) та печатки (за наявності). Сертифікат відкритого ключа - електронний документ, який засвідчує належність відкритого ключа фізичній або юридичній особі, підтверджує її ідентифікаційні дані та/або надає можливість здійснити автентифікацію вебсайту (п. 38 ч. 1 ст. 1 Закону № 2155). Фізична особа, яка отримала кваліфікований електронний підпис у будь-якого кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг у визначеному законодавством порядку, може скористатись ним для подання документів в електронному вигляді як самозайнята особа (фізична особа - підприємець, фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність).
Встановивши, що позов пред`явлено ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем є фізична особа ОСОБА_1 .
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (частина 1 статті 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), зазначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (подія дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з пп. "в" п.38.1.1. ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо, зокрема, він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації позивачем права на пред`явлення регресної вимоги в порядку п. в ч.38.1.1 ст.38 Закону, яке належало ПрАТ «УПСК».
Судом встановлено, що 10.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4024335, у відповідності до умов якого ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volvo FH12», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 
Із зазначеного вбачається, що відносини між сторонами регулюються правилами ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону, позаяк позивач, як правонаступник страховика винуватця ДТП, що здійснив страхову виплату потерпілій особі в порядку виконання правочину страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить покласти обов`язок із відшкодування цих грошових коштів на свого страхувальника, адже останній залишив місце пригоди.
Згідно із частиною 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 наголосила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2018 (справа №404/5582/18), відповідач повністю визнав свою вину та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ст.124 КУпАП України.
Після визначення ПрАТ «УПСК» розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, 08 листопада 2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 15 524,47 грн.
Отже, надані позивачем докази на підтвердження пошкоджень автомобіля, а також здійснення страхового відшкодування дають підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.  
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з підстав передбачених ст.376 ЦПК України.
Про судові витрати
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з платіжного доручення № 80 від 02.07.2021 (а.с.1) позивачем сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. до суду першої інстанції та згідно платіжного доручення № 239 від 07.02.2022 (а.с.221) - 1362,00 грн. до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із ОСОБА_2  на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за результатами розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2270 грн. (908 + 1362 = 2270).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції стороною позивача надано договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, укладений між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП ОСОБА_1 (а.с.43-45); додаткову угоду № 233 від 28.05.2021 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року (а.с.46); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.05.2021 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року (а.с.47) та платіжне доручення від 28.05.2021 про оплату ОСОБА_1 послуг за надання правової допомоги Самойленку П.М. згідно договору 30/01/2019 в розмірі 5500 грн. (а.с. 53). 
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.05.2021 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, адвокатом були надані послуги, загальна вартість яких складає 3500 грн. (а.с.47). Цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи.
Доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем не надано.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з цим із ОСОБА_2  на користь ФОП ОСОБА_1  слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РОКНПП: НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РОКНПП: НОМЕР_5 ) 15 524 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні 47 копійок сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень в рахунок компенсації витрат понесених за сплату судового збору та судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Карпенко 

       С.І. Мурашко