Ухвала
Іменем України 
 
09 травня 2022 року
м. Київ
справа № 401/1156/15-к
провадження № 51-3766 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        Макаровець та ОСОБА_2 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_3 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2022 року,
встановив:
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року ОСОБА_3 засуджено за частиною 1 статтею 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 за апеляційною скаргою прокурора в частині вирішення питання про речові докази змінено, зазначено речові докази знищити, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника – адвоката 
ОСОБА_4 залишено без задоволення. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року було переглянуто вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року в касаційному порядку та відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 .
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року, залишеною без зміни ухвалою Кропивницького апеляційного суду                       від 29 жовтня 2019 року, заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими та виключними обставинами залишено без задоволення.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року залишено без зміни вказану ухвалу від 13 травня 2021 року.
Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2022 року ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня            2021 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 не погоджується з вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та ухвалоюКропивницького апеляційного суду від 17 березня 2022 року.
Верховний Суд ухвалою від 18 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.
19 квітня 2022 року до касаційного суду надійшли доповнення до касаційної скарги ОСОБА_3 
02 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга               ОСОБА_3 , у якій він просить скасувати вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та ухвалуКропивницького апеляційного суду від 17 березня 2022 року.
Обґрунтовує тим, що злочину він не вчиняв, а суди першої та апеляційної інстанцій незаконно відмовили йому у доставці до суду дійсного виконавця злочину –          ОСОБА_5 .
Крім того, вказує на те, що судом апеляційної інстанції не було дотримано вказівок касаційного суду щодо здійснення нового апеляційного розгляду у новому складі суду. Зокрема, вважає, що суддя ОСОБА_6 не мав права брати участь в апеляційному розгляді, як головуючий суддя.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до статті 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У пункті 4 частини 2 статті 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на  момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається з матеріалів провадження, заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року залишено без задоволення, оскільки вказані засудженим обставини відповідно до статті 459 КПК не є нововиявленими.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_3 наводить доводи, які є аналогічними тим, з якими він звертався до судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд першої інстанції, у своєму рішенні від 13 травня 2022 року зазначив про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_3 , фактично зводяться до незгоди з вироком, яким його визнано винуватим. 
При цьому, як вбачається з вказаної ухвали, судом встановлено, що незгода засудженого з доказами у кримінальному провадженні раніше вже досліджувались та оцінювались судом першої та апеляційної інстанції, а будь-яких об`єктивних нових даних, які не були предметом розгляду судами ОСОБА_3 не надано, так само як і не надано доказів існування виключних обставин. 
Крім того, районний суд зазначив у своєму рішенні про те, що зміна правової позиції не є нововиявленими обставинами в розумінні положень частини 2 статті 459 КПК та не є обставинами, що відповідають критеріям, визначеними в пунктах 4, 5 частини 2          статті 462 цього Кодексу.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 ,встановив, що останній у якості основного свого аргументу, як на нововиявлені обставини, посилається на те, що під час судового розгляду він надав суду недостовірні показання щодо себе, а саме визнав свою вину, що фактично стало підставою для розгляду обвинувального акту та покладено судом в основу вироку від 20 травня 2015 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції, погодився з позицією місцевого суду про те, що вказані ОСОБА_3 обставини не можна вважати нововиявленими в контексті        статті 459 КПК. Так, апеляційний суд зазначив, що такі обставини потребують обґрунтування у певний визначений законом спосіб, при цьому, визначальною ознакою обставини, як нововиявленої, що може бути підставою для перегляду зазначеного судового рішення відповідно до змісту пункту 5 частини 2 статті 459 КПК, є саме те, що ця обставина не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення.
Водночас, апеляційний суд вбачав із матеріалів провадження, що засуджений ОСОБА_3 під час розгляду його заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами посилався на те, що вбивство потерпілого вчинила інша особа ОСОБА_5 , а він під час судового розгляду надав суду недостовірні показання щодо обставин вчинення злочину і оговорив себе. Тобто, вказану обставину засуджений вважав нововиявленою та такою, яка є доказом його невинуватості.
Разом з тим, апеляційний суд врахував, що судом першої інстанції в судовому засіданні було досліджено матеріали кримінального провадження, у тому числі показання засудженого про визнання своєї причетності до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень від яких останній помер, показання ряду свідків про обставини кримінального провадження, а також відсутність будь-яких даних, які б підтверджували завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_3 про вчинений ним злочин.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_3 , не є нововиявленими так як вони фактично зводяться до незгоди засудженого з вироком, яким його визнано винуватим та засуджено за частиною 1 статті 115 КК.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки обставини, наведені засудженим, не є нововиявленими в розумінні частини 2 статті 459 КПК, а зводяться до його незгоди з вироком та стосуються повторного дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, які вже досліджувались судами та яким надано оцінку в судових рішеннях.
При цьому процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не передбачає повторного дослідження доказів та спростування наявних доказів у кримінальному провадженні.
Що стосується доводів ОСОБА_3 про те, що судом апеляційної інстанції не було дотримано вказівок касаційного суду щодо здійснення апеляційного розгляду у новому складі суду, посилання на те, що суддя ОСОБА_6 не мав права брати участь в апеляційному розгляді, як головуючий суддя, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Так, як убачається зі змісту ухвали Кропивницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 було здійснено колегією суддів: головуючий судді – ОСОБА_7 та судді ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
 
Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
У своєму рішенні касаційний суд дійшов висновку про те, що апеляційний суд не забезпечив участь захисника у вказаному кримінальному провадженні щодо             ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 52 КПК, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Також, Верховний Суд встановив, що засуджений ОСОБА_3 до початку апеляційного розгляду подав до Кропивницького апеляційного суду клопотання про відвід, в тому числі і судді ОСОБА_8 , який входив до складу колегії суддів, визначеної для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 .  Проте, суддя ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не заявляв самовідвід і в порушення вимог процесуального закону таке клопотання засудженого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_8 колегіально вирішено не було.
Водночас, зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 17 березня 2022 року вбачається, що новий апеляційний розгляд відбувся у новому складі суду, а саме головуючий суддя - ОСОБА_9 та судді ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а тому наведені доводи засудженого ОСОБА_3 щодо неможливості судді ОСОБА_6 брати участь у цьому кримінальному провадженні, є безпідставними.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, з касаційної скарги ОСОБА_3 та доданих до неї копій судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення в частині скасування ухвали апеляційного суду      від 17 березня 2022 року, а тому в цій частині касаційної скарги слід відмовити на підставі пункту 2 частини 1 статті 428 КПК.
 
Також, як видно з касаційної скарги, ОСОБА_3 не погоджується з вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року та просить його скасувати на підставі статті 436 КПК.
Однак, зі змісту положень статей 424, 425 КПК убачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження особою в касаційному порядку судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. 
 
Так, Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року                                           № 8-рп/2010встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8, статті 125 Основного Закону Україниозначає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
 
Отже, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року прийнято рішення щодо вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року, то колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 використав своє право на касаційне оскарження вироку щодо себе, у зв`язку із чим зазначений вирок не може бути предметом касаційного перегляду вдруге. 
 
Отже, зазначене судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а відтак у відкритті касаційного провадження на вказаний вирок слід відмовити на підставі пункту 1 частини 2 статті 428 КПК.
З огляду на наведене, керуючись пунктами 1 і 2частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненням ОСОБА_3 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області          від 20 травня 2015 року та ухвалуКропивницького апеляційного суду від 17 березня         2022 року.
            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_12                     ОСОБА_2