Постанова
Іменем України
 
28 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 752/6703/18
провадження № 61-12180св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у складі судді Колдіної О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів:Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», треті особи:  ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Чуловський В. А., у якому просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чуловським В. А. від 31 жовтня 2017 року за № 24333, а також визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування процентів після 10 липня 2009 року, штрафних санкцій та інших платежів за кредитно-заставним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 січня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладений договір кредиту 
№ 40.29-48/50, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 777 700,00 грн зі сплатою 14,00 процентів річних, кінцевий термін погашення заборгованості до 30 січня 2018 року. 
На забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, того ж дня між сторонами укладений іпотечний договір № 013/050-1, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 1 111 000,00 грн. 
Надалі22 травня 2009 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду до договору кредиту, відповідно до якої сторони змінили графік погашення позичальником основної заборгованості по кредиту, зокрема починаючи з квітня 2009 року зі сплатою 21,00 процент річних та комісій, у розмірі та порядку визначеному договором, кінцевий термін погашення заборгованості до 30 січня 2018 року.
29 вересня 2017 року вона отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором від 04 вересня 2017 року № 50/1 та вимогу про усунення порушень від 26 вересня 2017 року № 187, за змістом яких банк повідомляв про виникнення у неї станом на 17 серпня 2017 року заборгованості у розмірі 2 593 458,40 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 685 955,09 грн, заборгованості зі сплати процентів 1 178 805,97 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту 164 964,46 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів 308 381,81 грн, а також інфляційних втрат щодо повернення кредиту - 88 912,37 грн та сплати відсотків - 166 439,70 грн.
31 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис за № 24333, яким запропоновано стягнути з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором за період з 17 серпня 2016 року до 17 серпня 2017 року у розмірі 1 864 761,06 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 685 955,09 грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 1 178 805,97 грн. 
Зазначала, що в порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка не була безспірною, оскільки з дня виникнення права вимоги за основним зобов'язанням до моменту вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Зокрема, умовами кредитного договору передбачено наслідки неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а саме, у разі прострочення виконання більше ніж 90 днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Відповідно до наданого ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості по кредиту внесений 04 березня 2009 року, а отже, строк користування кредитом сплив 10 липня 2009 року і для позичальника настав строк виконання зобов`язання, а тому відповідач втратив право нарахувати проценти за користування кредитом. 
Посилаючись на наведене, позивач просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів за кредитним договором після 10 липня 2009 року, а також визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чуловським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 24333.
Визнано неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), в частині нарахування процентів, штрафних санкцій за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 40.29-48/50, укладеним з  ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем того, що зі спливом 90 календарних днів з моменту останнього платежу позичальника на виконання умов кредитного договору, згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, строк виконання основного зобов'язання настав 10 липня 2009 року, а тому оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з моменту порушення права кредитора на отримання заборгованості,що є порушенням пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) та статті 88 Закону України «Про нотаріат». Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню.
Установивши, що строк виконання основного зобов`язання настав 10 липня 2009 року, суд також вважав обґрунтованими вимоги позивача про визнання неправомірними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нарахування відсотків за користування кредитом після зазначеної дати, вказавши, що таке право кредитора припинилося зі спливом строку кредитування, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання неправомірними дій щодо нарахування процентів, штрафних санкцій за кредитним договором від 31 січня 2008 року скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
У решті рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, є обґрунтованим, оскільки на час його вчинення нотаріусом минуло понад три роки з дня виникнення у кредитора права вимоги на дострокове погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором відповідно до визначеного пунктом 4.5. умов кредитного договору. Зважаючи на те, що крім заборгованості за тілом кредиту, до виконавчого напису нотаріуса включено також нараховані ПАТ «Укрсоцбанк» відсотки за користування кредитними коштами за період до 22 жовтня 2017 року, апеляційний суд дійшов висновку, що на дату вчинення виконавчого напису вимога кредитора не могла вважатися безспірною.
Ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання неправомірними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нарахування процентів, штрафних санкцій за кредитним договором після 10 липня 2009 року, апеляційний суд виходив з того, що такий спосіб захисту не є ефективним, оскільки не призводить до відновлення порушених прав ОСОБА_1 . 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Альфа-Банк», у якій заявник просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначав:
1) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, оскільки суди застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі 
№ 305/2082/14-ц, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц та Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 910/3337/17.
2) пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) - суди не дослідили зібрані у справі докази.
Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_1 , у якому вона просила поновити строк на подання відзиву, посилаючись на те, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги вона отримала 23 жовтня 2021 року, а тому не мала змоги надати відзив у встановлений судом строк, до 22 жовтня 2021 року. 
Наведені позивачем обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», та приєднати його до матеріалів справи.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення терміну вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки з моменту порушення права кредитора на повернення заборгованості до звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до приватного нотаріуса Чуловського В. А. із заявою про вчинення виконавчого напису минуло понад три роки, а тому вчинення виконавчого напису відбулося поза межами трирічного строку, що є порушенням пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та статті 88 Закону України «Про нотаріат».
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Дядюра Н. О., у якому він просив поновити строк на подання пояснень (відзиву), посилаючись на те, що з матеріалами касаційного провадження його представник - адвокат Дядюра Н. О., ознайомилася лише 12 листопада 2021 року. 
Наведені третьою особою обставини є поважними причинами несвоєчасного подання пояснень (відзиву) на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ОСОБА_2 строк для подання пояснення (відзиву) на касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», та приєднати його до матеріалів справи.
У поясненнях (відзиві) ОСОБА_2 вказав на обґрунтованість доводів касаційної скарги АТ «Альфа-Банк». Зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора та з порушенням законодавства, що призвело до необґрунтованого задоволення позову ОСОБА_1 та має наслідком порушення прав ОСОБА_2 . 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами попередніх інстанцій установлено, що 31 січня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та  ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 40.29-48/50, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 777 700,00 грн зі сплатою 14,00 відсотківрічних, кінцевим терміном повернення кредиту є 30 січня 2018 року. Сторони погодили, що погашення кредиту здійснюється до 10-го числа кожного місяця щомісячними платежами згідно відповідно до погодженого графіка: з березня 2008 року до грудня 2017 року в розмірі 6 481,00 грн, а в січні 2018 року в розмірі 12 942,00 грн.
Згідно з підпунктами 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору, позичальник зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1 цього договору, а також достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції, у випадках визначених підпунктами 2.6.3, 3.2.3, 3.3.18, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору.
Пунктом 4.5 кредитного договору сторони визначили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яності) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
На забезпечення виконання умов кредитного договору, 31 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. посвідчено договір іпотеки № 013/050-1, зареєстрований у реєстрі за № 445, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 1 111 000,00 грн. 
22 травня 2009 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору кредиту, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо зміни графіку погашення основної заборгованості, у зв`язку з чим внесли зміни до договору кредиту, а саме, встановили новий графік погашення боргу, починаючи з квітня 2009 року зі сплатою 21,00 відсоток річних та комісій в розмірі та порядку, визначеному договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 30 січня 2018 року. Визначили новий графік погашення позивачем кредиту, а саме у період з квітня 2009 року до вересня 2010 року позичальником повинні були бути сплачені щомісячні платежі у розмірі 500,00 грн, у період з жовтня 2010 року до грудня 2017 року у розмірі 7 617,00 грн, а у січні 2018 року повинен був бути здійснений останній платіж у розмірі 15 276,09 грн. Інші умови договору, які не були змінені положеннями цієї додаткової угоди, залишили незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов`язання.
Відповідно до наданого ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж з повернення грошових коштів за кредитним договором позичальник здійснив 04 березня 2009 року.
04 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив на адресу  ОСОБА_1  вимогу № 50/1 про усунення порушень, за змістом якої повідомив про виникнення у неї станом на 17 серпня 2017 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 593 458,40 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 685 955,09 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 1 178 805,97 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 164 964,46 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів - 308 381,81 грн, інфляційних втрат за кредитом - 88 912,37 грн та процентами- 166 439,70 грн. Аналогічну за змістом вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» направив на адресу позивача 26 вересня 2017 року за № 187.
Зазначені вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 отримала 29 вересня 2017 року.
31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, реєстровий № 24333, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_1 , за період з 17 серпня 2016 року до 17 серпня 2017 року у розмірі 1 864 761,06 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 685 955,09 грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 1 178 805,97 грн. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів.
На примусове виконання зазначеного виконавчого напису, 15 лютого 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Р. С. відкрито виконавче провадження № 55820570.
Згідно з протоколом № 352691 проведення електронних торгів від 17 серпня 2018 відбулися торги з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Переможцем торгів визначено ОСОБА_2 .
Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт, яким визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, з 15 жовтня 2019 року. Діяльність АТ «Укрсоцбанк» припинено шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». 
03 грудня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення АТ «Укрсоцбанк», та зазначено юридичну особу-правонаступника - АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - АТ «Альфа-Банк».
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.
Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваних виконавчих написів) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів (пункт 3).
Таким чином, така нотаріальна дія, як вчинення виконавчого напису, є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора шляхом стягнення грошових сум або витребування майна від боржника за цим виконавчим документом, якщо така вимога є безспірною.
За змістом пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у редакції, чинній на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Задовольняючи вимоги позивача про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що приватним нотаріусом Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис поза межами трирічного строку з дня виникнення у ПАТ «Укрсоцбанк» права вимоги за кредитним договором, строк кредитування за яким, згідно з пунктом 4.5. кредитного договору, сплив 10 липня 2009 року. Наведене спростовує доводи кредитора про безпірність заборгованості позичальника в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих після 10 липня 2009 року. 
У касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк» посилається на неправильне встановлення судами попередніх інстанцій моменту виникнення у кредитора права вимоги до позичальника щодо погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі, вказаному у виконавчому написі нотаріуса, а також неурахування правового висновку щодо правильного застосування положень частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19).
Доводи заявника є необґрунтованими з огляду на таке. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження 
№ 14-318цс18).
У пункті 4.5 кредитного договору сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 зазначеного договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яності) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Таким чином, сторони в кредитному договорі врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Подібні за змістом правові висновки, викладені Верховним Судом України у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 та Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 373/2053/17.
Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором,  ОСОБА_1  здійснила 04 березня 2009 року, а тому дійшли обґрунтованого висновку, що за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 10 липня 2009 року. Після зміни строку виконання зобов`язання (10 липня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів не мали правового значення, оскільки за відповідно до пункту 4.5 договору, позичальник була зобов`язана повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, а тому усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 грудня 2009 року не підлягали виконанню. 
Зважаючи на наведене, обґрунтованими є висновки судів про те, що на час вчинення приватним нотаріусом Чуловським В. А. оспорюваного виконавчого напису розмір заборгованості     ОСОБА_1 за кредитним договором, заявлений ПАТ «Укрсоцбанк» до стягнення у позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису не був безспірним в частині нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами, та у зв`язку зі спливом трьох років з дня виникнення у кредитора права вимоги на дострокове погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором, а тому безпідставними є посилання АТ «Альфа-Банк» на неврахування судами того, що ПАТ «Укрсоцбанк» ініціював дострокове повернення усієї суми кредиту лише у вересні 2017 року, направивши на адресу боржника вимогу про усунення порушення від 04 вересня 2017 року № 50/1 та від 26 вересня 2017 року за № 187. 
Доводи заявника про неповноту дослідження наявних усправі доказів фактично зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк» також посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, викладених:
-         у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі 
№ 305/2082/14-ц про те, що: «оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів»;
-         у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 про те, що «позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню»;
-         у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 910/3337/17 про те, що «предметом доказування у господарських спорах даної категорії за загальним правилом є обставини, які свідчать про існування правових підстав вчинення виконавчого напису, зокрема, існування у боржника відповідного боргу перед кредитором та того, чи допускається у спірних правовідносинах застосування вказаного досудового способу вирішення спорів. Пунктом 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, зокрема, що з дня права вимоги у відносинах між підприємствами минуло не більше одного року, та підпункту 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українипередбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Таким чином апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку, що наведений у статті 88 Закону України «Про нотаріат» та в підпункті 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України річний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника. Право вимоги у стягувача виникло з моменту неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений договором строк.
Встановивши, що терміном остаточного повернення кредиту є 05 жовтня 2015 року, а з заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса банк звернувся 10 лютого 2017 року, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про порушення при вчиненні спірного виконавчого напису від 10 лютого 2017 року № 313 положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше одного року».
Зміст оскаржуваного заявником рішення суду першої інстанції, у незміненій після його апеляційного перегляду частині, та постанови апеляційного суду, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неврахування правових висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, та Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 910/3337/17, оскільки у наведених як приклад неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду постановах, судами встановлені інші, відмінні у порівнянні зі справою, що переглядається обставини, зокрема щодо безспірності заборгованості боржника на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас у цій справі суди встановили, що заборгованість позичальника за кредитним договором на час звернення банку із заявою про вчинення виконавчого напису не була безспірноюта виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з виникнення у стягувача права вимоги до боржника. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволеннякасаційної скаргиАТ «Альфа-Банк».
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у незміненій після його апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Г. І. Усик
А. С. Олійник
В. В. Яремко