У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 673/1251/18
провадження № 51-1297 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року,
 
встановив:
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від                    01 лютого 2021 року  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,  має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимий, останній раз - 14 вересня 2016 року Деражнянським районним судом за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі- КК України) до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання за: ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк                          7 років; ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; ч. 2                               ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 150 000 грн кожному.
Згідно з вироком 07 квітня 2018 року в період 21:00–21:30  ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на території домогосподарства, на АДРЕСА_2 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків зі своєю дружиною ОСОБА_7 умисно завдав їй удару ножем у середню внутрішню частину правого стегна, внаслідок чого спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, від яких 28 квітня 2018 року близько 03:10, вона померла в реанімаційному відділенні Деражнянської центральної районної лікарні.
Після заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що потерпіла перебуває в небезпечному для життя стані, і маючи можливість надати допомогу, достовірно знаючи про небезпеку її життю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, прагнучи уникнути кримінальної відповідальності, не вжив заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілої, залишив без допомоги на території вказаного двору ОСОБА_7 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.
Крім цього, ОСОБА_4 , того ж дня і в той самий час, перебуваючи в тому ж місці, у присутності ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що остання перебуває у безпорадному стані, діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, дістав із кишені верхнього одягу потерпілої мобільний телефон «Nokia» вартістю 950 грн з картою пам`яті марки «Mikro SD» вартістю 120 грн та сім– картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 50 грн (загальна вартість - 1120 грн) який перебував у її користуванні та належить її батькові ОСОБА_6 , поклав його до кишені власних штанів і розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв майнову шкоду ОСОБА_6 на вказану суму.
Також ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи, що він не має передбаченого законом дозволу на придбану в невстановлений час та в невстановленому місці холодну зброю, а саме ніж із дерев`яним руків`ям у смужку із номером В027 та надписом «CjlumbiaYuHuiCjmpani», носив його при собі та використовував у власних цілях.
Згідно з ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року зазначений вирок змінено в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 186 КК України. Кримінальне провадження за ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 186 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складів зазначених кримінальних правопорушень.Постановлено вважати його засудженим: за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; ч. 2 ст. 263 КК України  до покарання у виді позбавлення волі на строк  2  роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.                     У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись, зокрема, на неправильне застосування закону України    про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року та закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки суду в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого суд дав помилкову правову оцінку обставинам справи. Вважає, що суд не спростував його доводів щодо відсутності у нього умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень. 
Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Згідно зі ст. 438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
 
За правилами ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,                                              і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Доводи засудженого, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме за ч. 2 ст. 121 КК України, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
Фактичні обставини вчиненого злочину закріплюються належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
 
Як видно із судових рішень, під час перевірки фактичних обставин у цьому кримінальному провадженні суди виходили, зокрема, з показань самого засудженого, який підтвердив своє перебування на місці події та отримання потерпілою тілесних ушкоджень; показань свідка ОСОБА_8 про те, що він бачив, як потерпіла штовхнула ОСОБА_4 , він упав, а потім піднявся і почав розмахувати руками; показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,   ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; протоколів огляду місця події від 27 і 28 квітня 2018 року; протоколу проведення слідчого  експерименту від 08 травня 2018 року, під час якого ОСОБА_4 показав як завдав удару ножем у праву середню третину правого стегна ОСОБА_7 ;  висновку судово-медичної експертизи, згідно з яким  смерть ОСОБА_7 настала від колото-різаного ушкодження передньої поверхні середньої третини правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що призвело до гострої зовнішньої крововтрати; інших доказів, які досліджено під час судового розгляду.
Тобто місцевий суд оцінив усі докази в сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного, і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2          ст. 121 КК України, тобто у завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінку доказів суд провів згідно з вимогами процесуального законодавства,  навівши у вироку відповідні висновки.
Доводи засудженого про те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки його твердженню про відсутність у нього умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, оскільки вона напоролась на ніж, коли вони разом впали на землю в результаті її поштовху,є необґрунтованими.
Переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та його захисника на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції  відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України належним чином перевірив усі викладені в них доводи, проаналізував їх та дав на них вичерпну відповідь.
 
Так, зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що цей суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, суд надав правильну кваліфікацію діям обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 121 КК України. Суд апеляційної інстанції зазначив, що висловлена ОСОБА_4 версія подій, згідно з якою він не мав умислу заподіяти потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, неспроможна. 
При цьому суд акцентував, що хоча відповідно до висновку експерта № 60 від 18 липня 2018 року можливість утворення виявленого на тілі трупа ОСОБА_7 колото-різаного ушкодження правого стегна за обставин, на які вказував підозрюваний ОСОБА_4 під час слідчого експерименту 21 червня 2018 року (тобто внаслідок падіння разом із потерпілою), не виключається, проте аналіз цього висновку в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, дає підстави для висновку, що тілесні ушкодження не були отримані ОСОБА_7 внаслідок падіння на ніж, а були заподіяні їй навмисно ОСОБА_4 під час виниклої між ними сварки.Колегія суддів зауважила, що вказані обставини підтверджуються як показаннями свідка ОСОБА_8 , який був очевидцем сварки засудженого і потерпілої та бачив, як ОСОБА_4 упав на землю, а ОСОБА_7 при цьому похитнулась, що спростовує показання обвинуваченого про те, що потерпіла випадково одночасно з ним впала на ніж. Крім цього, апеляційний суд послався також на висновок експерта від 19 липня 2018 року № 62, відповідно до якого глибина ранового каналу також підтверджує його утворення за допомогою прикладання значної фізичної сили, тобто навмисно, шляхом завдання удару, а не з необережності, коли силу застосовувати не треба.
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або хоч і не бажала, але свідомо припускала їх настання.
При цьому питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події.
 
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони – умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).
 
Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що в ході словесної суперечки ОСОБА_4 завдав удару ножем у праве стегно потерпілої, після чого не намагався надати їй будь-яку допомогу, аодразу покинув місце події, тобто припинив свої дії після досягнення бажаного результату. Висновком судово-медичної експертизи підтверджено заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного ушкодження передньої поверхні середньої третини правого стегна з пошкодженням правої стегнової артерії та вени, що призвело до гострої зовнішньої крововтрати, від яких настала її смерть.
Таким чином, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, адже завдаючи удару потерпілій у стегно, хоча й не усвідомлював характеру і тяжкості наслідків, що будуть фактично спричинені останній, однак припускав заподіяння шкоди її здоров`ю.
З урахуванням вищенаведеного, суди слушно дійшли переконання, що ОСОБА_4 діяв з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, тому юридично-правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України є правильною, враховуючи наслідки цих дій. 
З цим висновком погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.
Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга засудженого не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                          ОСОБА_3