ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/14029/20
Провадження № 22-ц/4820/68/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/14029/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року у складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплачених коштів.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив скасувати Наказ №Э.НМ-УВ-2020-6755902-п від 02.04.2020 про його звільнення з посади провідного спеціаліста напрямку Credit Collection РП Південно-Західного РУ АТ КБ «ПриватБанк» та поновити на посаді провідного спеціаліста Credit Collection РП Південно-Західного РУ АТ КБ «ПриватБанк», крім того стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 919,85122 грн. середньоденної зарплати за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі та бонусну винагороду у розмірі 8909,19 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 04.10.2009 його було прийнято на роботу в AT КБ «ПриватБанк» та згодом переведено на посаду провідного спеціаліста напрямку по Credit Collection РП у Хмельницькій філії AT КБ «ПриватБанк». 02 квітня 2020 року позивача було звільнено із займаної посади Наказом № Э.НМ- УВ-2020-6755902-п від 02.04.2020 за прогул, п.4 ст. 40 КЗпП України. До цього за весь час роботи до позивача не було застосовано будь-яких дисциплінарних стягнень. Наказ про звільнення ОСОБА_1 отримав поштою 02.04.2020, того ж дня з ним проведено грошовий розрахунок, сплачено зарплату та відпускні, за відпрацьований період. Але бонусну винагороду за системою стимулювання, яка передбачена наказом PR/1-6864232 від 03.06.2019 за результатами праці кожного працівника за березень 2020 не виплачено. Вказав, що підставою для звільнення стала на думку роботодавця його відсутність на робочому місці протягом трьох годин без поважних причин 03.03.2020, а саме в період з 12 до 18 год. Проте відповідачем не взято до уваги, що 03.03.2020 ОСОБА_1 був на робочому місці до 12 год., де підготував список боржників, за місцезнаходженням яких виїхав після 12 год для вирішення заборгованості, що входить до його посадових обов`язків відповідно до п.2.3, 2.3.1, 2.3.2 Посадової інструкції провідного спеціаліста напрямку по Credit Collection РП AT КБ «ПриватБанк». О 18 год закінчив роботу з боржниками, після чого на прохання брата поїхав в заклад «Старий Друже» для вирішення його конфлікту з одним із відвідувачів вказаного закладу. Після цього, разом із братом та працівниками поліції поїхали до відділу поліції для написання заяви про вчинення правопорушення, де брат з метою отримання правової допомоги зателефонував до працівника служби безпеки банку, яким в подальшому було ініційовано проведення службової перевірки по факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці. У зв`язку із тим, що звільнення є незаконним, то він повинен бути поновлений на роботі роботодавцем одночасно із виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з розрахунку 919,85122 грн. за один робочий день. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року позов задоволено, скасовано наказ №Э.НМ-УВ-2020-6755902-п від 02.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста напрямку Credit Collection РП Південно-Західного РУ АТ КБ «ПриватБанк». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста Credit Collection РП Південно-Західного РУ АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 279 919,71 грн. та бонусну винагороду у розмірі 8909,19 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини позивача у відсутності його на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня та безпідставність звільнення його з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України лише з підстав недоведеності ознайомлення ОСОБА_1 з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіком роботи, що визначений для працівника з його посадою, оскільки даний висновок суду суперечить обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Зокрема, судом було встановлено, що факт відсутності ОСОБА_1 на роботі підтверджено актом про відсутність від 04.03.2020, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , що відібрані працівниками поліції. Проте, письмові пояснення ОСОБА_2 , відібрані працівниками поліції, були визнані судом належним доказом відсутності на роботі. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо недоведеності вини позивача у порушенні трудової дисципліни, хоча таке порушення з боку ОСОБА_1 чітко вбачається з пояснень ОСОБА_2 , відібраних працівниками поліції, з яких слідує, що візит позивача з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 о 14 год. до закладу «Старий друже» не був пов`язаний із виконанням трудових обов`язків, тим більше що в посадовій інструкції провідного спеціаліста HARD Collection РП не міститься обов`язків працівника з відвідування розважальних закладів. При цьому, ОСОБА_1 не було надано жодних пояснень або доказів на підтвердження того, що перебування у закладі «Старий друже» було обумовлено необхідністю проведення роботи з боржниками, не було вказано даних про боржників, які мали б перебувати у цей час у цьому закладі. Таким чином, в ході розгляду справи було добуто достатньо доказів порушення з боку ОСОБА_1 трудової дисципліни без поважних на те причин, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано. Таким чином, в ході розгляду справи не було отримано доказів поважності причин відсутності ОСОБА_1 на роботі, не було доведено виконання ним трудових обов`язків поза межами робочого місця, а також не було встановлено той факт, що відсутність працівника на роботі і перебування його у робочий час у закладі «Старий друже» були викликані будь-якими об`єктивними і незалежними від волі позивача обставинами, що являється достатнім для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Зазначає, що суд при ухваленні рішення керувався положеннями посадової інструкції провідного спеціаліста HARD Collection РП, проте безпідставно відхилив в якості доказів дані мобільного додатку МСС, незважаючи на те, що згідно з цією посадовою інструкцією працівник зобов`язаний користуватись програмними комплексами банку, у тому числі: ПриватДок, ЕСК, ПриватКоллект, МСС, тощо.
Також, вказує на порушення судом норм процесуального права, зокрема суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку та самостійно визначив період вимушеного прогулу, що не відповідав позовній заяві, та розмір середнього заробітку, що перевищував заявлені позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Смішною І.В. вказано, що обов`язок доказування при вирішенні трудових спорів покладений на роботодавця. При звільненні працівника за прогул роботодавець повинен пересвідчитись не тільки у відсутності працівника на робочому місці, а й пересвідчитись у тому, чи дійсно працівник не виконував своїх трудових функцій. Зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства наявність на підприємстві Правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язковим. Роботодавець зобов`язаний письмово ознайомити працівника з вказаними правилами, а також з умовами роботи, чого не було дотримано відносно ОСОБА_1 з боку відповідача. Відсутність Правил внутрішнього трудового розпорядку та не доведення працівнику графіку його роботи позбавляє роботодавця посилатись на порушення працівником такого графіку роботи, у зв`язку із чим, роботодавець не може стверджувати про вчинення таким працівником прогулу. Також, вказує, що акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі та доповідна записка складена не в день нез`явлення позивача на роботі, тобто 03.03.2020, а лише на наступний день, що являється порушенням. Зазначає, що апелянтом також не було дотримано вимог щодо табелювання обліку робочого часу.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Так судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 04 жовтня 2009 року було прийнято на роботу в ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») на посаду менеджера відділу Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк».
22 жовтня 2013 року його було переведено на посаду провідного спеціаліста напрямку по Credit Collection РП Південно-Західного РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».
03 березня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.
Відповідно до графіка роботи АТ КБ «ПриватБанк» 03 березня 2020 року
є робочим днем для позивача, що не заперечується сторонами.
За даним фактом в АТ КБ «ПриватБанк» було проведено службову перевірку за висновком якої підтверджено факт відсутності на роботі ОСОБА_1 03.03.2020 року без поважних причин 
На підставі наказу №Э.НМ-УВ-2020-6755902-п від 02.04.2020  Директора Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», якому було делеговані повноваження за Наказом №СП-2018-7297952 від 26.11.2018 року «Про передачу прав (делегування повноважень) Голови правління банку щодо підтвердження документів з персоналу(HR)»  ОСОБА_1  був звільнений з роботи за прогул на підставі ст.40 п.4 КЗпП. 
При звільнені позивача було отримано згоду профспілкового органу. 
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до статті 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні, зокрема, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, прогул.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Частиною 1 статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
На підставі статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за прогул, вчинений з вини працівника.
Окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність його звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.
За змістом  статті 148 КЗпП України  дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
На підставі частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У спорах щодо незаконності звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, саме власник (роботодавець) повинен довести, що звільнення працівника відбулось без порушення законодавства про працю.
Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 03.03.2020 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин підтверджується матеріалами справи, а саме матеріалами службової перевірки, поясненнями працівників АТ КБ «Приватбанк» щодо відсутності ОСОБА_1 03.03.2020 року після 12 години на робочому місці, матеріалами перевірки органів поліції, поясненнями ОСОБА_2 працівникам поліції, згідно яких ОСОБА_1 разом ОСОБА_2 з 14 години 03.03.2020 року перебував в кафе на території м. Хмельницького, тощо.
При цьому факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 03.03.2020 року після 12 години не заперечує і сам позивач.
В своїх поясненнях під час службової перевірки ОСОБА_1 вказав, що 03.03.2020 року після 12 години 30 хвилин він вирушив на відпрацювання проблемних заборгованостей клієнтів за місцем їх проживання/реєстрації.
На вказану обставину, як на підставу своїх позовних вимог, та відповідно виконання службових обов`язків 03.03.2020 року після 12.00 години поза межами приміщення роботодавця, що передбачено посадовою інструкцією, позивач посилався і в позовній заяві. 
Однак відповідних беззаперечних та достатніх доказів, вказаної позивачем обставини виконання службових обов`язків поза межами приміщення роботодавця, судом здобуто не було та такі докази суду надані не були.
Крім того, вказана обставина перевірялась працівником внутрішньої безпеки банку під час службової перевірки після отримання пояснень позивача, в тому числі і отримання пояснень від боржників, однак свого підтвердження не знайшла.
Задовольняючи позов суд першої інстанції взагалі не встановив причин відсутності позивача на робочому місці 03.03.2020 року після 12 години до закінчення робочого дня чи виконання ним в цей час своїх посадових обов`язків поза межами приміщення роботодавця, а послався лише на те, що відповідачем не доведено ознайомлення ОСОБА_1 з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіком роботи, що визначений для працівника з його посадою, внаслідок чого дійшов до висновку про недоведеність вини позивача у відсутності на робочому місці (в т.ч. більше трьох годин протягом робочого дня) та безпідставність звільнення його з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП. 
За положеннями посадової інструкції Провідного спеціаліста HARD Collection РП в посадові обов`язки входить виконання правил внутрішнього трудового розпорядку.
Позивач працював в АТ КБ «Приватбанк» з 2009 року більше 10 років, а тому йому не могли бути не відомі правила внутрішнього трудового розпорядку та графік роботи установи, а крім того за пунктом 2.5.1 посадової інструкції позивача він зобов`язаний виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку
Також колегія суддів звертає увагу, що позивач в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог – необізнаність з правилами внутрішнього трудового розпорядку та графіком роботи установи, відсутність на роботі 03.03.2020 року після 12.00 години і невиконання службових обов`язків, так як цей час є неробочим взагалі не посилався, а вказував лише на виконання службових обов`язків в робочий час поза межами приміщення роботодавця і роботу з боржниками за місцем їх проживання, що на думку колегії суддів судом не встановлено та позивачем не доведено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити за його недоведеністю, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.
При цьому, також слід відмовити і у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача невиплаченої бонусної винагороди відповідно до п.7.5. Положення про управління мотивацією співробітників Приватбанку в сумі 8909,19 грн. за їх безпідставністю.
Так відповідно до даного пункту Положення змінна частини винагороди, якою є бонусна винагорода, виплачується працівникам, які звільняються, крім тих, які звільнені з ініціативи роботодавця за прогул.
Як встановлено судом, позивача було правомірно звільнено з роботи за прогул, отже йому при звільненні роботодавцем правомірно не було виплачено і змінну бонусну винагороду, а тому вимоги позову в цій частині є безпідставними.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення: 
В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплачених коштів відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Судді                                                        А.М. Костенко

        Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова