ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/1607/22	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів:Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В січні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 грудня 2021 року № 1783 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06 грудня 2021 року № 11/ПВ-10503/СУД призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з подальшим   нарахуванням та виплатою;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання судового рішення Адмiнiстрацiєю Державної прикордонної служби України 06 грудня 2021 року підготовлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідне подання за № 11/ПВ-10503/СУД. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України № 1783 від 16.12.2021 року позивачу відмовлено у призначені пенсії. Позивач вважає зазначену відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей" передбачено, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Згідно з поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.12.2021 № 11/ПВ-10503/СУД про призначення пенсії ОСОБА_2 , направленого Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 по справі № 420/13232/21 та наданого розрахунку вислуги років на день звільнення зі служби, тобто на 19.05.2015, ОСОБА_2 має календарну вислугу 19 років 09 місяців 23 дні та з урахуванням пільгового обчислення - 27 років 00 місяців 04 дні. Вислуга років, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах враховується тільки для визначення розміру пенсії, а не права. Оскільки на день звільнення зі служби, тобто на 19.05.2015, ОСОБА_1 не має вислугу 22 календарних роки і більше, тому безпідставним є зобов`язання суду стосовно призначення пенсії ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що є необгрунтованим висновок пенсійного органу про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини. Вислуга років з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а тому, на думку позивача, він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. А відтак, оскільки подання Адміністрації Державної прикордонної служби України складено та направлено до відповідача 06 грудня 2021 року № 11/ПВ-10503/СУД, позивач вважає, що він набув право на призначення пенсії з 06 грудня 2021 року, тому саме з даної дати необхідно призначити мені пенсію. З огляду на зазначене, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26 липня 1995 року по 19 травня 2015 року проходив службу на різних посадах в Державній прикордонній службі України.
Наказом начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 14-с 18.05.2015 року ОСОБА_1 звiльнено iз служби за контрактом у зв`язку із скороченням штатів/проведення організаційних заходів у разі неможливості використання на службі ( п.п. «г» п.1 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок i вiйськову службу»).
При цьому, згідно вказаного наказу вислуга років станом на 19.05.2015 року становила:
-календарна 19 років 09 місяців 23 дні; 
-пільгова 07 років 08 місяців 02 дні, всього - 27 років 05 місяців 25 днів.
17 червня 2021 року позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою про обчислення мені вислуги років з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393;
-підготувати та подати подання до органів Пенсійного фонду України з метою призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з моменту, коли я набув право на пенсію, тобто з наступного дня за днем звільнення з військової служби - з 19 травня 2015 року, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
06 липня 2021 року Адміністрацією Державної прикордонної служби відмовлено позивачу у задоволенні його заяви.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду № 420/13232/21 від 04 жовтня 2021 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України оформлену листом вiд 06.07.2021 року щодо підготовки та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання та документів про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, необхідної для призначення пенсії, календарної вислуги років 19 років 09 місяців 23 днi та пiльгової вислуги років 07 років 08 місяців 02 дні. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з врахуванням загальної вислуги років ОСОБА_1 - 27 років 05 місяців 25 днів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду № 420/13232/21 від 04 жовтня 2021 року Адмiнiстрацiєю Державної прикордонної служби України 06 грудня 2021 року підготовлено а направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідне подання за № 11/ПВ-10503/СУД. 
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України № 1783 від 16.12.2021 року позивачу відмовлено у призначені пенсії, зазначивши, що вислуга років, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах враховується тільки для визначення розміру пенсії, а не права. Оскільки на день звільнення зі служби, тобто на 19.05.2015, ОСОБА_1 не має вислугу 22 календарних роки і більше, а рішенням суду не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію ОСОБА_1 , в призначенні пенсії відмовлено.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення, з огляду на що суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 грудня 2021 року № 1783 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06 грудня 2021 року № 11/ПВ-10503/СУД призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з подальшим   нарахуванням та виплатою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені   Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-XII).
Пунктом   «а»   ч.1 ст. 12 Закону України № 2262-XII   передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах   «б», «д», «ж» статті 1 - 2 вказаного Закону   (крім осіб, зазначених у частині третій   статті 5 зазначеного Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у  частині другій  статті 17 цього Закону.
Частиною другою   статті 17 Закону України   2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах вказаного   Закону додатково   зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно зі   статтею 17-1 Закону України   2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за вказаним   Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту а пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей   (далі - Постанова №393) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 вказаної   постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці-час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
З вказаної   Постанови   слідує, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї   постанови, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах.
Таким чином, з аналізу викладених положень наведеного Порядку вбачається, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом   «а» ч.1 ст. 12   Закону України № 2262-XI.
Відтак, положення усіх зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.
З огляду на викладені норми, слід вказати, що як   Законом № 2262-ХІІ, так і Постановою № 393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років.
Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ   визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.
Стаття 17-1 Закону № 2262-ХІІ також регулює питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно   Закону № 2262-ХІІ.
В свою чергу, згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за   Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
З матеріалів справи вбачається, що вислуга років на день звільнення позивача складає: 
-календарна 19 років 09 місяців 23 дні; 
-пільгова 07 років 08 місяців 02 дні, всього - 27 років 05 місяців 25 днів..
Статтею 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом №2262-XII   передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років військовослужбовцям. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі   судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду по справі №805/3923/18-а від 03.03.2021.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є необґрунтованим   висновок пенсійного органу про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини.
Суд вказує на те, що передбачені   статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ   пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за   Законом №2262-ХІІ.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що   Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема пункт "а" статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим   Законом   та для позивача він складає 25 календарних років і більше. В свою чергу, положеннями   статті 17-1 Закону №2262-ХІІ   та Постановою №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням   Закону №2262-ХІІ   та Постанови №393.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою № 393.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а.
Колегія суддів також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою   Конституція України   виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до   статті 17 Конституції України   перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99   у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення №5-рп/2002).
За наслідками розгляду справи №480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив висновок, викладений у постанові від   14.04.2021 про те, що для призначення пенсій за вислугу років за   Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.
          Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що вислуга років ОСОБА_1 з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.
          З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 грудня 2021 року № 1783 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06 грудня 2021 року № 11/ПВ-10503/СУД призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з подальшим   нарахуванням та виплатою.
Також, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик