ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року	Львів	Справа № 460/3972/22 пров. № А/857/9801/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді                                                Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Носа С.П., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/3972/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-
суддя в 1-й інстанції -Дорошенко Н.О.,
час ухвалення рішення - 31.05.2022 року,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення - 31.05.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі - ГУ ДПС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 01.07.2014 №7347-15, від 05.07.2016 №1996-1305, від 10.04.2017 №420-1305.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.11.2005 по 11.07.2016 у власності позивача перебувало нерухоме майно: будівля складу кисневих балонів літ. "И-1" за адресою: АДРЕСА_1 . 07.02.2013 з метою обслуговування нерухомого майна та здійснення належного господарювання між позивачем та Рівненською міською радою було укладено договір оренди землі, кадастровий номер: 5610100000:01:017:0180, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції будівлі кисневих балонів під майстерню металовиробів та будівництва та обслуговування гаражів із складським приміщенням). В подальшому, 11.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 було передано у власність будівлю складу кисневих балонів літ. "И-1" за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на орендованій земельній ділянці за договором від 07.02.2013 з кадастровими номером: 5610100000:01:017:0180. Отже, у зв`язку з переходом права власності на будівлю до ОСОБА_2 перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розміщена така будівля.  У вересні 2021 року при відчуженні належної позивачу частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 йому стало відомо, що вказана квартира перебуває під обтяженням Головного управління ДПС у Рівненській області. З метою з`ясування причин обтяження 09.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо підстав застосування відносно належного позивачу майна податкової застави. 02.10.2021 позивачем отримав лист №11589/6/17-00-13-01-10 від 23.09.2021 в якому відповідач повідомив про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу на суму 147544,84 грн та надав копію рішення про опис майна в податкову заставу №144 від 24.02.2021, копію акту опису майна №75 від 24.02.2021, копію податкової вимоги №3505-25 від 24.02.2021. Не погодившись з податковою вимогою, 05.11.2021 ОСОБА_1  звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №3505-25 від 24.02.2021 та рішення про опис майна в податкову заставу №144 від 24.02.2021 з актом опису майна №75 від 24.02.2021. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі №460/15172/21 відкрито провадження у справі. 14.01.2022 позивачем отримано відзив ГУ ДПС у Рівненській області по справі №460/15172/21, відповідно до якого заборгованість за податковою вимогою в сумі 147544,84 грн виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 01.07.2014 № 7347-15 на суму 37334,41 грн, від 05.07.2016 № 1996-1305 на суму 53500,21 грн, від 10.04.2017 № 420-1305 на суму 56710,22 грн. До відзиву долучено копії зазначених податкових повідомлень-рішень. Позивач вказує, що про зазначені податкові повідомлення-рішення йому стало відомо саме 14.01.2022 із відзиву ГУ ДПС у Рівненській області по справі №460/15172/21. Вважає вказані податкові повідомлення-рішення незаконними, оскільки по-перше, після 11.07.2016 податковий орган не мав правових підстав нараховувати позивачу орендну плату; по-друге, податковий орган не мав правових підстав під час нарахування орендної плати застосовувати збільшений розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнти індексації без попереднього внесення відповідних змін до договору оренди землі, укладеного з Рівненською міською радою. З наведених вище підстав просить адміністративний позов задовольнити.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 460/3972/22 позовну заяву залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що предметом оскарження в цій справі платником податків є податкові повідомлення-рішення за датами їх прийняття 01.07.2014, 05.07.2016, 10.04.2017.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів: при зверненні до суду він повинен довести той факт, то він не міг дізнатися про порушення свою права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач був достеменно обізнаний про наявність податкового повідомлення-рішення від 01.07.2014 №7347-15 щонайменше ще в 2015 році, коли отримав позовну заяву, ухвалу суду про відкриття провадження, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 №817/1422/15.
Про наявність податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 №1996-1305 позивач достеменно дізнався (щонайменше) в 2017 році, отримавши позовну заяву, ухвалу суду про відкриття провадження, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22.08.2017 у справі №917/1078/17. 
Про наявність податкового повідомлення-рішення від 10.04.2017 №420-1305 позивач повинен був дізнатись ще 23.08.2017.
В усіх випадках позивач з позовом про визнання протиправними означених податкових повідомлень-рішень звернувся до суду тільки у лютому 2022 року, тобто з пропуском 1095 денного строку.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачу не було відомо про оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення судів про стягнення податкового боргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 340/1019/19).
Таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з позовом 18 лютого 2022 року та оспорює податкові повідомлення-рішення від 01.07.2014, від 05.07.2016, від 10.04.2017.
Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), визначається ч. 2 ст. 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 42.2. статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до вимог п.42.3 ст.42 ПК України, встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про будь-які зміни податкової адреси.
Проте, будь-яких відомостей про зміну місцезнаходження відповідачем до контролюючого органу не надавалося.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач був достеменно обізнаний про наявність податкового повідомлення-рішення від 01.07.2014 №7347-15 щонайменше ще в 2015 році, коли отримав позовну заяву, ухвалу суду про відкриття провадження, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 №817/1422/15.
Про наявність податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 №1996-1305 позивач достеменно дізнався (щонайменше) в 2017 році, отримавши позовну заяву, ухвалу суду про відкриття провадження, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22.08.2017 у справі №917/1078/17. 
Про наявність податкового повідомлення-рішення від 10.04.2017 №420-1305 позивач повинен був дізнатись ще 23.08.2017.
В усіх випадках позивач з позовом про визнання протиправними означених податкових повідомлень-рішень звернувся до суду тільки у лютому 2022 року, тобто з пропуском 1095 денного строку.
Аналіз практики Європейського Суду з прав людини /ЄСПЛ/ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Так, як позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Постановляючи ухвалу, з урахуванням з`ясованого вище та положень статті 122 КАС України, згідно яких строк звернення до суду становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд першої інстанції покликаючись на повноваження п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, ч.3, та ч.4 ст. 123 КАС України обґрунтовано залишив позовну заяву без розгляду.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/3972/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 16.08.2022 року