ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3594/22 Справа № 174/919/21  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року
у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.          ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 07 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 12 679,47 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 234,03 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 445,44 грн., яку АТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання кредитної картки та наявності у особи заборгованості за кредитним договором. Приведений банком розрахунок заборгованості не свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач ознайомлений з умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами договору.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, між сторонами 09 листопада 2018 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, при цьому вказана анкета-заява не містить відомостей, які саме банківські послуги надаються відповідачу та номеру кредитного договору (а.с.6 на звороті). 
До позову банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с.7-12), який не містить підпису відповідача та який би засвідчував її ознайомлення з умовами кредитування в частині строку, розміру процентів за користування кредитними коштами, строку повернення кредиту та інше. 
Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09 листопада 2018 року, укладеного між сторонами, за змістом якого у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07 листопада 2021 року становить 12 679,47 грн. з яких 8 234,03 грн. - заборгованість за кредитом, 4 445,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 5-6).
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1 та 2статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 09 листопада 2018 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 09 листопада 2018 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, як невід`ємну частину кредитного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 листопада 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 грудня 2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Дана позиція узгоджується з позицією Великої палати ВС (справа № 342/180/17 від 19 липня 2019 року).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, який міститься у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 листопада 2018 року шляхом підписання заяви позичальника.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом у будь-якому розмірі.
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентам у розмірі 4 445,44 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 09 листопада 2018 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.
Окрім того, у згаданій вище копії анкети-заяви не зазначений розмір встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача, відсутні відмітки про те, на який період, які саме кредитні картки видавались (перевипускались) відповідачеві та на яких умовах (зокрема, розмір процентів за користування кредитом). Відсутні будь-які докази видачі позивачем відповідачеві банківської картки.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, скаржником зазначено про надання, як доказу, виписки за картковим рахунком за період з 09 листопада 2018 року по 01 лютого 2022 року. З наведеного слідує, що при поданні апеляційної скарги скардником були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, скаржником не надано суду належних та допустимих доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції. 
Виходячи з викладеного, аргументи апеляційної скарги щодо наданої виписки за картковим рахунком за період з 09 листопада 2018 року по 01 лютого 2022 року на підтвердження приведеної заборгованості, є необґрунтованими та не беруться колегією суддів до уваги.
Інших доказів, на підтвердження правильності приведеного розрахунку заборгованості та доказів отримання відповідачем кредитної картки з зазначенням її номеру, дати видачі та строку дії, та кредитних коштів, а також користування отриманими коштами, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи. 
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367,369,374,376 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
       
       Головуючий:                                                 М.Ю. Петешенкова

 Судді:                                                                 В.С. Городнича

                                                                               О.В. Лаченкова