ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2002/22 Справа № 216/599/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання-Євтодій К.С.
сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Бойка Дмитра Павловича на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих та безпідставно збережених грошових коштів та процентів за користування ними.
В подальшому позов було уточнено позивачем та обґрунтовано тим, що згідно з договором не відновлювальної кредитної лінії №828 від 27.11.2006, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник – повернути в передбачені цим договором строки кредит в розмірі 240 000,00 грн та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
В цей же день 27.11.2006 між селянським фермерським об`єднанням «Володимирівське», ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №828, згідно з яким, поручитель СФО «Володимирівське» зобов`язується перед кредитором ВАТ «Ощадбанк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором №828 від 27.11.2006, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1 договору). У разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку передбаченому цим Договором (п.2.1). 
27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та селянським фермерським об`єднанням «Володимирівське» укладено договір застави майна.
Згідно з цим договором заставодавець СФО «Володимирівське», як майновий поручитель боржника ОСОБА_3 , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності (п.1.1).
Предметом застави за цим договором є майно, а саме: трактор марки МТЗ – 82,1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , трактор марки МТЗ-82,1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , обладнання для виробництва крупи гречки в кількості 2 позицій. 
Загальна оціночна вартість обладнання становить 177293,23 грн. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер директор СФО «Володимирівське» ОСОБА_3 , та чи отримав він вказаний кредит позивачу не відомо. 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 
01.10.2009 рішенням №2 про зміну складу ліквідаційної комісії селянського фермерського об`єднання «Володимирівське» було змінено склад ліквідаційної комісії СФО «Володимирівське» та позивача було обрано головою ліквідаційної комісії.
Згідно з протоколом №2 від 16.11.2009 ОСОБА_1 було обрано директором СФО «Володимирське». 
Відповідно до виписки ТВБВ №10003/0357 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_3 , позивач сплатив кредит за ОСОБА_3 за період з 29.10.2009 по 25.05.2010 в сумі 122500,00 грн. 
Згідно з випискою ТВБВ №10003/0357 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_3 , позивач сплатив кредит за період з 31.05.2010 по 02.11.2011 в сумі 77500,00 грн. 
03.02.2014 ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмові вимоги про сплату вищевказаного боргу, проте до теперішнього часу кошти не повернуто. 
За таких обставин, позивач звернувся до суду. 
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02.04.2015, було встановлено, що в даних правовідносинах відсутній обов`язок відповідачів по поверненню боргу, який він сплатив за покійного ОСОБА_3 , так як до нього не перейшли права кредитора у зобов`язанні, оскільки він не мав права на майно боржника за кредитним договором і право на майно поручителя. 
Також було встановлено, що Банк не заявив вимог до спадкоємців ОСОБА_3 , так як мав їх пред`явити протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, а тому втратив право вимагати від спадкоємців повернення боргу. 
У зв`язку з чим, позивач вважає, що кошти, отримані від позивача Банком за покійного ОСОБА_3 є безпідставно отриманими. 
22.07.2015 позивач направив відповідачу вимогу щодо відшкодування йому коштів у сумі 200000,00 грн. 
Однак, листом від 19.08.2015 Банк повідомив йому, що предмет вимоги виник з правовідносин, що склалися за договором не відновлювальної кредитної лінії від 27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а тому у Банка відсутні правові підстави для задоволення вимоги. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті та збережені кошти в сумі 200 000,00 грн та 195 975,00 грн процентів за користування ними, а всього 395 975,00 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих та безпідставно збережених грошових коштів та процентів за користування ними.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 посилається на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та розподілити судові витрати.
При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції прийнято докази від третьої особи ОСОБА_2 , а саме квитанції поза встановленого законом строку з порушенням порядку їх подання. Вказує на те, що вперше з позовом до суду позивач звернувся у червні 2014 року до спадкоємців померлого ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_2 під час розгляду цивільних справ, цієї та іншої брав участь, як відповідач і жодного разу не надавав суду квитанції про сплату ним кредиту та не повідомляв суд про їх існування. Наголошує на тому, що в судовому засіданні, яке відбулося 01 липня 2021 року представник ОСОБА_2 подав суду квитанції, про прийняття, яких заперечував представник позивача з підстав пропуску строків подання доказів учасником справи, але третя особа, обґрунтувавши причини не подання квитанцій раніше тим, що останні постійно перебували у ОСОБА_2 , однак раніше він їх не надавав, так як прохань в їх наданні не було, тому він вирішив надати їх суду самостійно саме 01.07.2021. Сторона позивача вважає, що пропуск третьою особою строку на подачу доказів відбувався з суб`єктивних причин, що залежали виключно від самого ОСОБА_2 , тому суд не повинен був приймати ці докази до розгляду. Фактично суд допустив однобічність у дослідженні доказів та не навів мотивування усім доводам сторін по справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду.
Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, так як саме між ними виникли відносини щодо сплати та отримання коштів, що вказує на незастосування судом закону, який підлягав застосуванню. Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами кредитного договору, тому Банк не мав права отримувати від позивача кошти для погашення кредитної заборгованості за правочином, який між сторонами не укладено.
Сторона позивача вважає, що за відсутності покладення зобов`язання боржником, як покійним ОСОБА_3 за життя так і ОСОБА_2 на позивача ОСОБА_1 , то очевидним є той факт, що відповідач безпідставно отримав кошти від позивача і ці грошові кошти підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Зазначає, що матеріали справи містять копії банківських виписок відповідача про сплату ОСОБА_1 кредитних платежів за ОСОБА_3 на загальну суму 200 000 грн., оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, ці обставини також було встановлено і рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02.04.2015, де зазначено, що платежі по кредитному договору після смерті ОСОБА_3 були здійснені ОСОБА_1 , як фізичною особою, а не від імені СФО «Володимирівське», тобто матеріалами справи доведено той факт, що кошти на користь відповідача вносились саме позивачем по справі ОСОБА_1 .
Представник позивача вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача, відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку повернути позивачу кошти є законним і належним чином обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_6 , який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони Позивача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, з підстав, викладених у відзиві, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.11.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі керуючої філії – Криворізького відділення №7897 ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір не відновлювальної кредитної лінії №828 (том 1 а.с. 6-8), згідно з яким банк зобов`язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит в розмірі 240 000,00 грн з остаточним терміном повернення не пізніше 26.11.2009, з відсотковою ставкою 20% річних (п.п. 1.1, 1.2). 
Згідно з договором поруки №828 від 27.11.2006 (а.с. 9-10) поручитель Селянське (фермерське) об`єднання «Володимирівське» в особі заступника директора Соколовського В.М., зобов`язалося перед кредитором ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Криворізьке ВОБ №7897, відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №828 від 27.11.2006, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Також, 27 листопада 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (заставодержатель) і СФО «Володимирівське», в особі ОСОБА_1 (заставодавець) укладений договір застави майна (том 1 а.с. 11-12), за умовами якого заставодавець, як майновий поручитель боржника, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 882 від 27.11.06 передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах визначених в договорі предмет застави - трактор МТЗ-82.1 (2 штуки), обладнання для виробництва крупи гречки в кількості 2 позицій, що належить заставодавцю на праві власності.
ОСОБА_3 , який був директором СФО «Володимирівське» ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 . 
Згідно з рішенням №2 про зміну складу ліквідаційної комісії селянського (фермерського) об`єднання «Володимирівське» від 01.10.2009 (а.с. 16) головою ліквідаційної комісії обрано ОСОБА_1 .
У протоколі № 2 загальних зборів СФО «Володимирівське» від 16.11.09 (том 1 а.с. 17) вказано, що ОСОБА_1 обрано директором СФО «Володимирівське».
В ксерокопії банківської виписки по рахунку ОСОБА_3 зазначено, що плата за кредит за ОСОБА_3 вносилась ОСОБА_1 (том 1 а. с. 13-14).
У листах від 15.12.2014 та від 27.01.2015 (том 1 а.с. 20, 21) ВАТ «Ощадбанк» підтвердив, що кредит по ОСОБА_3 повністю сплачений.
З метою повернення коштів позивач звернувся до Новгородківського районного суду Кіровоградської області з вимогами до спадкоємців померлого ОСОБА_3 - дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_2 . 
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 (том 1 а.с. 22-23), залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 (том 1 а.с. 24-26), встановлено, що в даних правовідносинах відсутній обов`язок відповідачів по поверненню боргу, який він сплатив за покійного ОСОБА_3 , так як до нього не перейшли права кредитора у зобов`язанні, оскільки він не мав права на майно боржника за кредитним договором і право на майно поручителя. Також було встановлено, що Банк не заявив вимог до спадкоємців ОСОБА_3 , так як мав їх пред`явити протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, а тому втратив право вимагати від спадкоємців повернення боргу.
ОСОБА_1 , вважаючи, що сплачені ним кошти безпідставно набуті ПАТ «Державний ощадний банк України» 22 липня 2015 року надіслав на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України» письмову вимогу про сплату боргу, в якій повідомив про погашення боргу по кредитному договору перед ВАТ «Ощадбанк» за померлого ОСОБА_3 та вимагав протягом 7 днів з моменту отримання вимоги повернути кошти в сумі 200 000,00 грн. 
З листа №12/1-1236/3966 від 19.08.2015 (том 1 а.с. 30) вбачається, що Банк повідомив позивачу про те, що предмет вимоги виник із правовідносин, що склалися за договором не відновлювальної кредитної лінії від 27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зважаючи на це, у Банка відсутні правові підстави для задоволення цієї вимоги.
З квитанцій, що надані третьою особою ОСОБА_2 вбачається, що за ОСОБА_3 здійснювалися платежі на погашення кредитної заборгованості іншою особою, у тому числі і ОСОБА_1 .
З наданих позивачем квитанцій вбачається, що кошти перераховувались позивачем ОСОБА_1 відповідачу в рахунок виконання договору не відновлювальної кредитної лінії №828, що був укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України».
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до Банку, на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з встановленої судом наявності фактичних договірних відносин між померлим ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України», відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.
Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи
Так, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем з власної волі перераховано відповідачу кошти з призначенням платежу «плата за кредит ОСОБА_1 за ОСОБА_3 »
Відповідно до ч.3 ст.528 ЦК інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положенням статей 512-519 цього Кодексу.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до ОСОБА_1 не перейшли права кредитора у зобов`язанні, оскільки він не мав права на майно боржника ОСОБА_3 за кредитним договором (право оренди, право застави тощо) і право на майно поручителя, тобто на майно СФО, яке було передане у заставу.
Третя особа ОСОБА_2 не підтвердив того факту, що ОСОБА_1 сплачував Банку кредитні кошти за померлого ОСОБА_3 за згодою його спадкоємців чи за згодою СФО, як майнового поручителя.
За життя ОСОБА_3 також не покладав на позивача обов`язок сплатити борг за кредитом. 
Позивач розрахунку боргу за договором не відновлюваної кредитної лінії, який існував на день смерті боржника ОСОБА_3 не надав.
Сплата ОСОБА_1 , як фізичною особою, на користь Банку платежів в рахунок боргу позичальника ОСОБА_3 на суму 116 500 грн. підтверджується наданими в судове засідання третьою особою ОСОБА_2 , зокрема прибутковим ордером від 28.12.2009 на суму 30 000 грн., прибутковим ордером від 29.01.2010 на суму 30 000 грн., квитанцією від 30.01.2010 на 500 грн, квитанцією від 01.11.2011 на 6000 грн. та квитанцією від 27.10.2011 на 50 000 грн., проте, як правильно зазназначив суд першої інстанції, ця обставина не означає, що СФО «Володимирівське» визнало цей борг, оскільки від імені СФО «Володимирівське» ніяких платежів не здійснювалось, доказів тому, що Банк заявляв будь-які вимоги до СФО матеріали справи не містять.
Натомість матеріали справи містять угоду про врегулювання спору, укладену між Банком та  третьою особою  ОСОБА_2  20.10.2009, згідно якої син померлого боржника,  ОСОБА_2  став новим боржником за договором не відновлювальної кредитної лінії №828 від 27.11.2006, тому у Банку були відсутні підстави заявляти вимоги про повернення боргу до інших спадкоємців ОСОБА_3 (а.с.75-76, т.1).
Судом встановлено, що позивач з власної волі перераховував відповідачу кошти з призначенням платежу «плата за кредит ОСОБА_1 за ОСОБА_3 », тоді, як норми статті 1212 ЦК України застосовуються лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх підстав, договірний характер правовідносин як у даній справі виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України.
Отже, доводи апеляційної скарги сторони позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини справи та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.
Оскільки рішення суду залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Бойка Дмитра Павловича залишити без задоволення. 
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 28 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: