Постанова
Іменем України 
 
15 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 680/999/20
провадження № 51-6200км21  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                        ОСОБА_1 ,                                  
суддів                                                   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 ,
 
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року та ухвалу Хмельницького  апеляційного суду від 09 грудня 2021 року  у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України,  жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2           ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК).  
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.
 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді  громадських робіт на строк 220 годин.
 
Стягнуто з  ОСОБА_7 : на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 7000 грн; на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
 
За цим вироком установлено, що 17 листопада 2020 року близько 10:30 ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із місцем проживання ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), у ході словесного конфлікту, який виник між ним і ОСОБА_8 на ґрунті обопільних довготривалих неприязних відносин, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно кулаком правої руки завдав йому одного удару по обличчю, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синяка в ділянці кінчика і крил носа, синяка на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі та зліва, закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.
 
Крім того, 20 листопада 2020 року близько 18:00 ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), у ході словесного конфлікту з ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно кулаками обох рук завдав йому декілька ударів по обличчю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: одного садна в ділянку лівої брови, одного синця в ділянці повік лівого ока, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.
 
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 02 липня 2021 рокувирок місцевого суду залишив без змін. 

 
Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Захисник просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням судами першої та апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Як зазначає захисник, обґрунтовуючи свої вимоги, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що слідчі експерименти 24, 25 листопада 2020 року було проведено з порушенням ст. 104, ч. 7 ст. 223, ст. 240 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а тому фактичні дані отримані за результатами слідчого експерименту є недопустимими доказами. Так, зокрема понятий ОСОБА_10 був запрошений потерпілим, а не дізнавачем, у судовому засіданні цей понятий не міг чітко пояснити детально, що відбувалось під час слідчого експерименту. Протокол цей понятий не підписував. Понятий ОСОБА_11 є зацікавленою особою, оскільки постійно залучається до слідчих дій, що він підтвердив у судовому засіданні. У судовому засіданні останній не міг пояснити, чи було роз`яснено права ОСОБА_7 .  Понятий ОСОБА_12 є особою з вадами зору та слуху, а тому не міг брати участі у слідчому експерименті.
 
Крім цього, захисник вважає, що судово–медичну експертизу проведено без дотримання вимог ч. 4 ст. 69 КПК, оскільки експерт самостійно без погодження з дізнавачем залучив до експертизи лікаря-нейрохірурга. Також дізнавач не відкрив у порядку ст. 290 КПК цього Кодексу стороні захисту висновок щодо огляду потерпілого ОСОБА_8 лікарем-нейрохірургом.   
 
Заперечень на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходило. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника і просив її відхилити.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в  касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Згідно з положеннями ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримано.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 125 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК і він ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК.
 
Такий висновок, суд першої інстанції обґрунтував: показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий частково визнав себе винуватим, у вчиненні інкримінованих діянь і не заперечував факту існування неприязні між ним та потерпілими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на ґрунті тривалого конфлікту щодо спільного користування електроенергією та водопостачання із свердловини, яка перебуває на його домогосподарстві, не заперечував нанесення ним потерпілим тілесних ушкоджень, однак заперечував факт, що бійку з потерпілим ОСОБА_9 розпочав він. Останній перший завдав йому значних тілесних ушкоджень, однак до поліції він не звертався. Негативних висловлювань стосовно ОСОБА_9 як учасника бойових дій не виражав, цивільний позов визнав частково.
Так, за епізодом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями самого потерпілого, який повідомив, що з ОСОБА_7 перебуває у неприязних відносинах, 16 листопада 2020 року до нього підійшов ОСОБА_7 та наніс йому удар кулаком в обличчя; даними висновку судово-медичної експертизи від 23 листопада 2020 року № 422, згідно із яким у  ОСОБА_8 , виявлено тілесні ушкодженняу вигляді синяка в області кінчика та крил носа, синяка на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі та зліва, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, такі тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок удару тупим твердим предметом, можливо кулаком; фактичними даними протоколів слідчих експериментів від 24 листопада 2020 року, згідно якого  ОСОБА_8  показав механізм спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та від 25 листопада 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 показав механізм спричинення  ОСОБА_8  тілесних ушкоджень; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були.
За епізодом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями самого потерпілого, який повідомив, що 20 листопада 2020 року він перебував разом з ОСОБА_7 у будинку останнього, в певний період часу коли він пішов ОСОБА_7 наздогнавши його ударив, повалив на землю і почав наносити удари в різні частини тіла (обличчя, груди, око); даними висновку судово-медичної експертизи від 24 листопада 2020 року, згідно із яким у  ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: одного садна в області лівої брови, одного синця в області повік лівого ока, які могли утворитись від одного удару тупим, твердим предметом, з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і кулак, і по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; фактичними даними які містяться у протоколами слідчих експериментів від 24 листопада 2020 року, згідно яких  ОСОБА_9 показав механізм спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та 30 листопада 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 показав механізм спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були. 
Місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікував його дії за частинами 1, 2 ст. 125 КК, оскільки докази, надані суду стороною обвинувачення, визнав достовірними і допустимими, в сукупності – достатніми. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , обґрунтовано дійшов висновку, що викладені в ній доводи є необґрунтованими.
 
Так, суд апеляційної інстанції переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, прийшов до обґрунтованого висновку, що місцевий суд з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , його винуватість підтверджена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно з положеннями ст. 94 КПК.
  
При цьому апеляційний суд не надав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам, а лише погодився з оцінкою, даною місцевим судом, і дійшов висновку, що доводи сторони захисту  про визнання ряду доказів винуватості ОСОБА_7 недопустимими є необґрунтованими, а підстави для закриття кримінального провадження за недоведеністю винуватості відсутні. При цьому вказав, що докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними та допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_7  винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, та ці докази у своїй сукупності беззаперечно поза розумним сумнівом доводять його винуватість.  
 
Ухвала апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 404, 419 КПК.
 
Доводи захисника в касаційній скарзі щодо недопустимості як доказів протоколів слідчих експериментів від 24, 25 листопада 2020 року є необґрунтованими. 
 
Метою слідчого експерименту є відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
 
Як убачається з протоколу від 24 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 102—105) та фототаблиці до нього, експеримент проведено за участю потерпілого ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_10 й інших учасників. В ході цієї слідчої дії потерпілий  за участю статиста на місці показав механізм спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень під час подій, які мали місце 20 листопада 2020 року.Протокол слідчого експерименту підписали всі учасники цієї процесуальної дії, та жодних зауважень щодо нього від учасників не надходило.
 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що доводи сторони захисту про непослідовність показань свідка ОСОБА_10 та його можливу упередженість не є слушними, оскільки з часу проведення слідчих дій пройшов тривалий проміжок часу і він дав показання в судовому засіданні в тому об`ємі, який зміг пригадати, а факт запрошення понятого  потерпілим не свідчить про упередженість указаної особи. Крім цього,  касаційний суд бере до уваги, що захисник у касаційній скарзі не наводить беззаперечних фактів, які можуть свідчити про упередженість цього понятого.                
 
Зі змісту протоколу слідчого експерименту  від 25 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 169—171) убачається, що хід указаної процесуальної дії, проведеної за участю  ОСОБА_7 , статиста та у присутності двох понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_18 , фіксувався за допомогою фото - зйомки. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 відтворив обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Тобто ОСОБА_7 своїми діями відтворював обстановку та обставини події злочину.
 
Суд бере до уваги, що цей протокол слідчого експерименту був підписаний усіма учасниками процесуальної дії та жодних зауважень стосовно нього від них не надходило, а тому доводи захисника в частині того, що допитаний як свідок понятий ОСОБА_11 не зміг пояснити, чи було роз`яснено права ОСОБА_7 , не є прийнятними.
 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що понятий ОСОБА_12 на початку слідчого експерименту будь-яких зауважень, скарг про неможливість брати участь у цій слідчій дії за станом здоров`я не висловлював. Таким чином, доводи захисника про наявність у понятого вад зору та слуху, які б перешкоджали йому бути присутнім в ході цієї слідчої дії, не підтвердженні матеріалами кримінального провадження.       
 
Протоколи вказаних слідчих експериментів  відповідають нормам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 цього Кодексу.
 
Тому колегія суддів погоджується, що слідчі експерименти орган досудового розслідування провів, діючи в межах закону, і підстав для визнання протоколів за результатами цих слідчих дії недопустимими немає.
 
Не є обґрунтованими доводи захисника про недотримання органом досудового розслідування ст. 290 КПК в частині ненадання доступу до висновку лікаря-нейрохірурга,  використаного під час судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 . Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно безпідставності цих доводів, оскільки  відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, однак, як установлено під час судового розгляду, прокурор не володів результатами огляду потерпілого ОСОБА_8 лікарем- нейрохірургом. Крім того, колегія суддів бере уваги, що захисник не звертався з відповідним клопотанням згідно ст. 163 КПК до суду про витребування висновку нейрохірурга у його володільця. 
 
Інші доводи з приводу переоцінки фактичних обставин та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, вичерпний перелік яких міститься в ч. 2 ст. 412 КПК і які могли бути безумовною підставою для скасування  судових рішень, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність суд касаційної інстанції не встановив. 
 
Враховуючи викладене, Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року та ухвалу Хмельницького  апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                                ОСОБА_3