ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2022 року                                                                                      Справа № 902/626/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від скаржника (АТ "Ідея Банк"):  не з`явився
від кредиторів: не з`явились
від боржника: не з`явився
арбітражний керуючий: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" 
на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 07.04.22р. суддею      Лабунською Т.І. у м.Вінниці, повний текст складено  12.04.22р. 
у справі № 902/626/20 
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від  07.04.2022р. у справі №902/626/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , зокрема, було затверджено звіт арбітражного керуючого Титаренка Є.І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна ОСОБА_1 у справі  №902/626/20 в сумі 6 810,00грн. за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р..
Задоволено заяву арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/795 від 15.06.2021р. в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20 з урахуванням уточнення до заяви від 05.01.2022р..
Стягнуто з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 за період з 27.08.2020р. по 18.03.2021р. на суму 19 822,76грн..
Стягнуто з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. на суму 7 613,14грн..
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "Ідея-Банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" основної грошової винагороди на користь арбітражного керуючого Титаренка Є.І. у розмірі 19 822,76грн. за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та 7 613,14грн. за виконання повноважень керуючого реалізацією і прийняти нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з АТ "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренка Є.І. основної грошової винагороди у розмірі 19 822,76грн. за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та 7 613,14грн. за виконання повноважень керуючого реалізацією. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- щодо грошової винагороди арбітражного керуючого зауважує, що при звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у даній справі,      ОСОБА_1 на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області було сплачено авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 31530,00грн.. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/626/20, окрім іншого, вирішено сплатити арбітражному керуючому Титаренку Є.І. основну грошову винагороду за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та керуючого реалізацією майна боржника ОСОБА_1 в розмірі 31 530,00грн. за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області;
- зазначає, що кошти внесені боржником на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області в якості авансування сплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого були сплачені арбітражному керуючому Титаренку Є.І. у повному обсязі, в сумі 31530,00грн.. Однак, процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 тривала після закінчення авансованих заявником коштів;
- зауважує, що в межах здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим        Титаренком Є.І. зборами кредиторів не було створено фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого та такий не було затверджено ухвалою Господарського суду Вінницької області у справі №902/626/20;
- вказує, що аналізуючи норми Кодексу України з процедур банкрутства видно, що кредитори мають право, але не зобов`язані авансувати витрати арбітражного керуючого після закінчення коштів авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду. Додає, що окрім того, Кодексом України з процедур банкрутства жодною статтею не передбачено джерело фінансування діяльності арбітражного керуючого, окрім, як авансування винагороди в порядку Кодексом України з процедур банкрутства самим боржником, а також можливе за рахунок реалізованого майна боржника, але ніяк не за рахунок фінансування кредиторами, окрім як створення фонду за власною ініціативою та бажанням самих кредиторів;
- також не погоджується з висновком викладеним, як підставу для стягнення коштів з кредиторів в оскаржуваній ухвалі, а саме. що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на сій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника;
- зазначає, що АТ "Ідея Банк" не ініціювало процедуру банкрутства фізичної особи    ОСОБА_1 , це було здійснено самою ОСОБА_1 , адже саме вона звернулась до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, а тому, якщо брати вищевказаний висновок суду, який побудовано судом першої інстанції виключно на припущеннях, без правових на це підстав, зокрема через те, що жоден із кредиторів у справі №902/626/20 не був ініціатором провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 , тягар покриття забезпечення процедури у примусовому порядку мав би лягати виключно на боржника - фізичну особу ( ОСОБА_1 ), як на особу, яка самостійно ініціювала справу про банкрутство;
- обґрунтовує, що АТ "Ідея Банк", як кредитор - не є споживачем та отримувачем послуг в даному процесі відповідно до норм чинного законодавства. Зазначає, що АТ "Ідея Банк" не укладало жодного договору про надання послуг з арбітражним керуючим Титаренком Є.І., адже останній був призначений ухвалою Господарського суду Вінницької області і на протязі всього процесу надавав послуги саме боржнику ОСОБА_1 та діяв в межах повноважень та обов`язків передбачених законом;
- зважаючи на наведені вище обставини та положення закону у їх сукупності і враховуючи те, що всі кредитори у справі №902/626/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 є конкурсними та провадження відкрито саме за заявою боржника, а також те, що ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено джерела фінансування грошової винагороди арбітражного керуючого у випадку коли процедура у справі триває після закінчення авансованих коштів, вважає, що дана апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Листом №902/626/20/2339/22 від 03.05.2022р. справу №902/626/20 було витребувано із господарського суду Вінницької області.
17.05.2022р. справа №902/626/20 надійшла до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Ідея Банк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.04.2022р. у справі №902/626/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Ідея Банк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.04.2022р. у справі №902/626/20 та призначено справу №902/626/20 до розгляду на 07.06.2022р. об 14:30год., тощо.
07.06.2022р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Титаренка Є.І. надійшов письмовий відзив від 02.06.2022р. на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Ідея-Банк", а ухвалу Господарського суду Вінницької області від  07.04.2022р. у справі №902/626/20 залишити без змін.
Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, учасники у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 07.06.2022р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю учасників у справі.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1  ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/626/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області 30.06.2021р., яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.09.2021р.,  постановлено:
1. Заяву арбітражного керуючого Титаренка Є.І. № 02-10/795 від 15.06.2021р. про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі №902/626/20, задоволити частково.
2. Затвердити звіт арбітражного керуючого Титаренка Є.І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна ОСОБА_1 у справі № 902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 30.04.2021р., в сумі 9 885,48грн..
3. В затвердженні звіту арбітражного керуючого Титаренка Є.І. в частині про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна ОСОБА_1 у справі №902/626/20 в сумі 6 810,00грн. за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р. - відмовити.
4. В задоволенні заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/795 від 15.06.2021р. в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20, а саме: з АТ "Альфа-Банк" в сумі 18 462,12грн. та в сумі 7 090,57грн.; з AT "Ідея Банк" в сумі 19822,76грн. та в сумі 7 613,14грн.; з AT "ОТП Банк" в сумі 5 186,085грн. та в сумі 1991,77грн. - відмовити.
5. Затвердити звіт арбітражного керуючого (керуючого реалізацією) Титаренка Є.І. про проведену роботу в процедурі погашення боргів ОСОБА_1 у справі № 902/626/20.
6. Завершити процедуру погашення боргів фізичної особи - ОСОБА_1 ..
7. Звільнити фізичну особу - ОСОБА_1 від боргів.
8. Вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
9. ОСОБА_1 не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; сплати аліментів; виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. 
10. Припинити повноваження керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Титаренка Є.І. у справі № 902/626/20.
11. Закрити провадження у справі № 902/626/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ..
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції арбітражний керуючий Титаренко Є.І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.12.2021р. постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.09.2021р. та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.06.2021р. про закриття провадження у справі у справі №902/626/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 в частині відмови у затвердженні звіту арбітражного керуючого Титаренка Є. І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна         ОСОБА_1 у справі №902/626/20 в сумі 6 810,00грн. за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р. та відмови у задоволенні заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/795 від 15.06.2021р. в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20, а саме: з АТ "Альфа-Банк" в сумі 18 462,12грн. та в сумі 7 090,57грн.; з АТ "Ідея Банк" в сумі 19822,76грн. та в сумі 7 613,14грн.; з АТ "ОТП Банк" в сумі 5 186,085грн. та в сумі     1 991,77грн. скасовано.
Справу №902/626/20 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.
06.01.2022р. до суду від арбітражного керуючого Титаренка Є.І. надійшло уточнення до заяви від 15.06.2021р. №02-10/795 в частині  банківських реквізитів для стягнення основної грошової винагороди.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 13.01.2021р. справу №902/626/20 в частині розгляду звіту арбітражного керуючого Титаренка Є.І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі №902/626/20 в сумі 6 810,00грн. за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р. та в частині розгляду заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/795 від 15.06.2021р. про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20 прийнято до провадження та призначено  до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2022р..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 02.02.2022р. розгляд справи №902/626/20 відкладено на 01.03.2022р..
Разом з тим, 01.03.2022р. судове засідання у справі №902/626/20 не відбулося, враховуючи обмеження, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента №64/2022 від 24.02.2022р..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.03.2022р. розгляд справи №902/626/20 призначено  на 07.04.2022р..
07.04.2022 р. до Господарського суду Вінницької області від представника АТ "Ідея Банк", адвоката Заставної О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/773 від 14.05.2021р. у справі  №902/626/20 на іншу дату, у зв`язку з  введенням воєнного стану в Україні, яке залишено судом без задоволення.
Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Вінницької області від  07.04.2022р. у справі №902/626/20, зокрема, було стягнуто з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 за період з 27.08.2020р. по 18.03.2021р. на суму 19 822,76грн., а також стягнуто з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. на суму 7 613,14грн..
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"    зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в    Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.
Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
У разі, якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності за заподіяння шкоди, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.
Арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором.
Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.
Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2019р. по справі №910/32824/15, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного суду від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16).
Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.
Не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника, інших його активів чи грошових коштів, жодним чином не має впливати на оплату його послуг.
Суд касаційної інстанції також вказав, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника. 
Крім того, у  постанові від 04.10.2018р. по справі №916/1503/17 Верховний Суд зазначив, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956р., Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957р. ратифіковану Україною 05.10.2000р.), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996р. тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.
Враховуючи приписи ч.1 ст.269 ГПК України згідно якою, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 за період з 27.08.2020р. по 18.03.2021р. на суму 19 822,76грн., а також стягнення з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. на суму 7 613,14грн..
Як свідчать матеріали справи та зміст заяви та наведеного у ній звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі № 902/626/20 за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р., вбачається наступне.
Зокрема, з 18.03.2021р. арбітражним керуючим Титаренком Є.І. виконуються повноваження керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі №902/626/20.
За період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р. арбітражному керуючому Титаренку Є.І. за виконання повноважень керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі №902/626/20 нараховано основної грошової винагороди в сумі 6 810,00грн..
Як вбачається з наведеної у звіті таблиці, розрахунок основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. здійснено в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб за кожен місяць виконання повноважень, виходячи з встановленого ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік"  розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб (2 270,00грн.).
Матеріали справи свідчать, що зборами кредиторів звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого Титаренко Є.І., за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі №902/626/20 за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р. на суму 6 810,00грн. - схвалено не було.
Водночас, слід звернути увагу на те, що порядок визначення та сплати грошової винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого передбачено нормами Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, Кодекс з процедур банкрутства не містить заборони винесення на затвердження господарського суду звіту про нарахування грошової винагороди та відшкодування витрат у разі його не схвалення комітетом кредиторів.
Слід також взяти до уваги, що рішення зборів кредиторів не є нормативними актами (п.57 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №15 "Про судову практику в справах про банкрутство"), вони є доказами факту волевиявлення, які оцінюються судом нарівні з іншими доказами по справі при вирішенні певних питань у процедурах банкрутства.
При цьому, відповідні схвалення та погодження комітетом кредиторів звітів про нарахування грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за своїм змістом є додатковими гарантіями дотримання прав учасників провадження у справі про банкрутство та в силу Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд не зв`язаний такими погодженнями (або ж їх відсутністю) у своїх правових позиціях та процесуальних діях під час провадження у справі про банкрутство; наявність чи відсутність відповідних погоджень підлягає дослідженню судом та обґрунтованому врахуванню або відхиленню.
Також, станом на час розгляду вказаної заяви судом не встановлено наявність поданих чи задоволених скарг чи заперечень щодо дій (бездіяльності) арбітражного керуючого  або інших обставин, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень з метою затягування розгляду справи про неплатоспроможність боржника.
Отже, враховуючи вище викладене, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про затвердження звіту арбітражного керуючого Титаренка Є.І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання обов`язків керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі  № 902/626/20 в сумі 6 810,00грн. за період з 01.05.2021р. по 31.05.2021р..
Розглядаючи заяву арбітражного керуючого в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у даній справі, слід зазначити наступне.
Так, за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 арбітражному керуючому Титаренку Є.І. не виплачено 43 470,96грн. та за виконання повноважень керуючого реалізацією майна у справі № 902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. не виплачено основної грошової винагороди у розмірі 16 695,48грн..
Арбітражний керуючий посилаючись на ст.ст.12, 30 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.43 Конституції України та судову практику зазначає, що основна грошова винагороди арбітражного керуючого, нарахована при виконанні повноважень керуючого реструктуризацією боржника та керуючого реалізацією майна банкрута, яка не була погашена за рахунок коштів банкрута, підлягає оплаті за рахунок коштів кредиторів, пропорційно до їх вимог та просить стягнути з кредиторів, пропорційно до визнаних грошових вимог, на користь арбітражного керуючого основну грошову винагороду за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та керуючого реалізацією майна боржника у даній справі, а саме: з AT "Ідея Банк" в сумі 19822,76грн. та в сумі 7 613,14грн..
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що при зверненні до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у даній справі, ОСОБА_1 на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області було сплачено авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 31 530,00грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1761039438.1 від 08.07.2020р..
Кошти внесені боржником на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області в якості авансування сплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого були сплачені арбітражному керуючому Титаренку Є.І. у повному обсязі, в сумі 31 530,00грн., згідно ухвали суду від 23.02.2021р..
Процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи - Смірнової Н.П. тривала піcля закінчення авансованих боржником коштів.
Матеріали справи свідчать, що у даній справі фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створювався; майно та кошти банкрута, які могли б бути спрямовані для сплати винагороди арбітражного керуючого також відсутні, що підтверджується відповідними письмовими доказами.
Судом також встановлено, що скарги чи заперечення щодо дій (бездіяльності) арбітражного керуючого Титаренка Є.І. або інших обставин, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень до суду від учасників справи не надходило; питання про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень перед судом не порушувалось; також і не надходило будь-яких заяв, заперечень чи письмових пояснень щодо звіту арбітражного керуючого Титаренка Є.І. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та керуючого реалізацією майна Смірнової Н.П. у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. та заяви №02-10/795 від 15.06.2021р. про затвердження звіту та пропорційне стягнення з кредиторів основної грошової винагороди у справі №902/626/20.
Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сплата основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризацією та керуючого  реалізацією майна у даній справі повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи з принципу пропорційності їх грошовим вимогам та відповідно задоволення заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. №02-10/795 від 15.06.2021р. в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20 з урахуванням уточнень до заяви від 05.01.2022р.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про задоволення заяви арбітражного керуючого Титаренка Є.І. № 02-10/795 від 15.06.2021р. в частині вимог про пропорційне стягнення основної грошової винагороди з кредиторів у справі №902/626/20 з урахуванням уточнень до заяви від 05.01.2022р., а саме з AT "Ідея Банк" в сумі 19822,76грн. та в сумі 7 613,14грн..
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Вінницької області від  07.04.2022р. у справі №902/626/20 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 за період з 27.08.2020р. по 18.03.2021р. на суму 19 822,76грн., а також в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. на суму 7 613,14грн. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від  07.04.2022р. у справі №902/626/20 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризації у справі №902/626/20 за період з 27.08.2020р. по 18.03.2021р. на суму 19822,76грн., а також в частині стягнення з Акціонерного товариства "Ідея-Банк" на користь арбітражного керуючого Титаренко Євгенія Ігоровича основну грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №902/626/20 за період з 18.03.2021р. по 31.05.2021р. на суму 7 613,14грн. - без змін.
2. Справу №902/626/20 повернути до Господарського суду Вінницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "08" червня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.