Постанова                                     
Іменем України
 
18 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/8127/19
провадження № 61-13099св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та                              в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство                 з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», 
треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_8 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна, про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та визнання іпотеки припиненою,
 
за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та адвоката Кізік Анни Миколаївни як представника   ОСОБА_8 на постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року у складі колегії суддів Заришняк Г. М., Кулікової С. В.,             Рубан С. М.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позову
У лютому 2019 року ОСОБА_8 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом,    у якому просили визнати припиненим у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 22031118952, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі -ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк), та ОСОБА_10 ; визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 20 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Авдієнко В. В., за реєстровим номером 2215, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ; вилучити запис про іпотеку та заборону відчуження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 26862124 (спеціальний розділ) від 20 серпня 2008 року 18:44:42 та № 7776700 (тип обтяжень: іпотека) від 24 квітня 2009 року 18:30:15 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 .
 
На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначали, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 20 серпня 2008 року був укладений кредитний договір № 22031118952 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальнику надано у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 120 000,00 дол. США. На забезпечення виконання умов кредитного договору                   20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 був укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру                   АДРЕСА_2 . 
Після смерті батьків позивачі дізналися про вказані договори, проте банк жодних вимог до них не заявляв. 
 
У подальшому, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про зняття з реєстрації місця проживання позивачів та ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 у зв`язку                       з тим, що кредитор прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рамках цієї справи ОСОБА_8 у своїх запереченнях на позов банку зазначила про смерть своїх батьків, які є позичальником та іпотекодавцем. Отже з  дня отримання заперечень, а саме з березня 2018 року, банк був обізнаний про смерть позичальника та іпотекодавця і не був позбавлений права звернутися з кредиторською вимогою до спадкоємців останніх, проте такої вимоги не подав.
 
Крім того, право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки були передані банком Акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - АТ «Міжнародний інвестиційний банк») за договором відступлення права вимоги та договором відступлення права вимоги за договором іпотеки                        від 04 червня 2007 року і додатками до них від 02 липня 2018 року;                                   від АТ «Міжнародний інвестиційний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» (далі - ТОВ «Фінстрім») за договором комісії                      від 02 липня 2018 року та від ТОВ «Фінстрім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» (далі - «Мегаінвест Сервіс», товариство) за договором комісії від 02 липня 2018 року, які також не звертались до спадкоємців померлих з кредиторськими вимогами.
 
Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинене у зв`язку                                  з порушенням кредитором строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, позивачі просили позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 11 листопада 2020 року                  в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване дотриманням первісним та новим кредиторами вимог щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, визначеного статтею 1281 ЦК України.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Київський апеляційний суд постановою від 08 липня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим скасував, у цій частині ухвалив нове рішення, яким   позов задовольнив частково. Визнав припиненим зобов`язання за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 22031118952, укладеним між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_10 в частині зобов`язання правонаступників ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована  недотриманням банком вимог закону щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців у межах встановлених законом.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг, відзиву та пояснення, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 04 серпня 2021 року,                       ТОВ «Мегаінвест Сервіс» просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 661/3379/15, від 16 вересня 2020 року у справі              № 311/2172/13,  від 11 листопада 2020 року у справі № 468/2121/14-ц,                               від 16 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 23 вересня 2020 року                        у справі № 750/5506/19, від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц,                    від 11 липня 2018 року у справі  № 495/1933/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11.
На обґрунтування касаційної скарги товариство зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Факт дотримання терміну пред`явлення вимоги до спадкоємців вже було досліджено в іншій справі між тими ж самими сторонами про той самий предмет, в якій рішення суду набрало законної сили, тому у цій справі не може бути предметом доказування. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором наразі не виконане, а на стадії виконання рішення суду відбувається лише заміна сторони виконавчого провадження. 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 19 серпня 2021 року,                         адвокат Кізік А. М. як представник ОСОБА_8  просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання припиненим у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором і визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором та вилучити запис про іпотеку та заборону відчуження                    з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером № 26862124 (спеціальний розділ) від 20 серпня                   2008 року 18:44:42 та № 7776700 (Тип обтяження: іпотека) від 24 квітня 2009 року 18:30:15 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 ; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                      від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 03 листопада 2020 року                         у справі № 916/617/17 та постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року              у  справі № 705/2045/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 202/2792/19,                   від 17 березня 2021 року у справі № 213/2141/16-ц, від 05 лютого 2019 року                у справі № 49/157-06, від 02 квітня 2020 року у справі № 471/162/14-ц.
На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Нормами чинного законодавства не встановлено та не визначено порядок пред`явлення кредиторських вимог. Тобто, кредитор має право направити заяву про кредиторські вимоги або на адресу нотаріальної контори (нотаріуса), або на адресу спадкоємців.
З урахуванням того, що задоволення вимог кредитора повинно бути проведено спадкоємцем особисто, шляхом внесення одноразового платежу, то                                    і кредиторська вимога, якщо вона направляється саме спадкоємцям, повинна бути направлена кожному з таких спадкоємців.
Натомість, кредитор нібито направив заяву про кредиторські вимоги на адресу лише частини спадкоємців а саме на ім`я ОСОБА_8 та                           ОСОБА_4 , будь-яких доказів направлення кредиторських вимог іншим спадкоємцям відповідачами не надано. Направлення кредиторських вимог на адресу одного або декількох спадкоємців (не всіх) призводить до порушення прав тих спадкоємців, на адресу яких направлено вимогу.
Так, за результатами подання кредиторських вимог до вибіркових спадкоємців, має наслідком те, що частина таких спадкоємців у кінцевому результаті отримає лише спадщину, без зобов`язання погашення боргу кредитору, а інша частина спадкоємців отримує як частину спадщини, так і зобов`язання з погашення заборгованості спадкодавця.
ЦК України визначає, що всі спадкоємці при отриманні спадщини, приймають на себе зобов`язання у тому числі про погашення кредиторських вимог,                                у відповідній частці отриманої спадщини та в межах вартості успадкованого майна. Також, положення ЦК України не містить норми, яка надає право кредитору спадкодавця вибірково заявляти свої вимоги, лише до частини спадкоємців.
Часткове задоволення позовних вимог, а також відмова у задоволенні вимоги про припинення дійсності іпотеки, є порушенням приписів статті 5 Закону України «Про іпотеку».
З урахуванням того, що об`єкт нерухомого майна не може перебувати у частковій іпотеці, та з урахуванням того, що кредиторські вимоги не пред`явлено до спадкоємців у порядку та строки визначені законодавством, суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, не врахував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.
Крім того, суд прийняв докази у справі, які не є належними доказами у розумінні статті 95 ЦПК України. 
04 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката                 Кізік А. М. як представника ОСОБА_8 мотивований тим, що касаційна скарга товариства є необґрунтованою і такою, що не відповідає дійсним матеріалам та обставинам справи.
Виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі                    № 2-3555/11, станом на цей час немає. Виконавче провадження, про яке йде мова, було відкрито після заміни ухвалою Шевченківського районного суду                   м. Києва від 01 квітня 2019 року у справі № 2-3555/11 сторони боржника на спадкоємців, ухвала районного суду на цей час перебуває на розгляді суду касаційної інстанції, провадження відкрито судом касаційної інстанції ухвалою від 25 травня 2021 року.
27 січня 2022 року до Верховного Суду надійшло пояснення товариства, яке мотивоване тим, що  зобов`язання за кредитним договором не можуть бути припиненими на підставі статті 1281 ЦК України, яка регулює відносини щодо пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника, однак зобов`язання за кредитним договором не виконані та згідно з рішенням суду, яке є чинним і нескасованим підлягають виконанню у примусовому порядку. Рішення суду не може бути припинене у зв`язку з припиненням зобов`язань за кредитним договором. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою адвоката Кізік А. М. як представника ОСОБА_8 
 
20 жовтня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня  2011 року у справі 2-3555/11, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 22031118952 у розмірі 161 396,61 дол. США, що еквівалентно 1 286 524,65 грн; судовий збір у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.
Рішенням суду встановлено, що 20 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_13 , який в подальшому змінив своє прізвище на « ОСОБА_14 », був укладений кредитний договір № 22031118952, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 120 000,00 дол. США.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком і ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_11 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , яка на праві власності  належала ОСОБА_13 - 60/100 частин, та ОСОБА_11 - 40/100 частин, на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого 28 серпня 1997 року.
ОСОБА_11 , яка є матір`ю позивачів, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                      а батько позивачів ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розпорядженнями Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 вересня 2016 року № 530 та від 01 вересня 2016 року № 532 ОСОБА_16 призначено піклувальником над неповнолітнім братом ОСОБА_3 , його житлом і майном, та опікуном над малолітньою сестрою ОСОБА_2 , її житлом та майном.
З довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової О.В. від 15 листопада 2018 року № 155/01-16 видно, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 згідно з матеріалами спадкової справи, є: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_17 - мати та шестеро його дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 . 
26 березня 2018 року первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» дізнався про смерть батька позивачів ОСОБА_10 з відзиву на позовну заяву банку у справі № 761/41441/17 про зняття спадкоємців з реєстрації та місця проживання, у зв`язку з чим, 19 квітня 2018 року на адресу проживання спадкоємців - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 банк направив вимогу від кредитора до спадкоємців боржника щодо задоволення вимог банку за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 22031118652 у межах вартості іпотечного майна, яка отримана ними 03 травня 2018 року. 
Крім того, новий кредитор - ТОВ «Мегаінвест Сервіс», 21 січня 2019 року надсилав приватному нотаріусу Курасовій О. В. претензію від кредитора до спадкоємців боржника, в якій товариство просило включити до складу спадщини від ОСОБА_10 суму грошових вимог у розмірі еквівалентному 161 396,61 дол. США на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс», розподіливши грошові вимоги пропорційно між спадкоємцями. Також ТОВ «Мегаінвест Сервіс» направило кредиторську вимогу і спадкоємцям боржника.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року                            у справі № 2-3555/11, яка набрала законної сили, замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі № 2-14359/10                за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_10 ,                           ОСОБА_11 про стягнення заборгованості, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Мегаінвест Сервіс».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року                у справі № 2-3555/11, яка постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року залишена без зміни, замінено сторону виконавчого провадження (боржника) з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі № 2-3555/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості, а саме: боржника ОСОБА_10 - на його правонаступників (спадкоємців): ОСОБА_16 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , в іншій частині заяви щодо заміни сторони боржника виконавчого провадження ОСОБА_11 на правонаступників - відмовлено.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційних  скарг,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  товариства підлягає задоволенню, а касаційна скарга адвоката Кізік А. М. як представника   ОСОБА_16 частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Предметом спору у цій справі є припинення зобов`язань за кредитним договором, припинення іпотеки за іпотечним договором та вилучення записів про іпотеку та заборону відчуження з відповідних реєстрів.
Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У справі, яка переглядається, встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнено з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 22031118952 у розмірі 161 396,61 дол. США, що еквівалентно 1 286 524,65 грн; судовий збір у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. 
Заочне рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня               2011 року не виконане.
 
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)).
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частини друга та третя статті 1281 ЦК України). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті 1281 Кодексу).
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За таких обставин при вирішенні питання заміни сторони виконавчого провадження в порядку статті 442 ЦПК України у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника в межах встановлених законом.
 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.
 
Отже питання обґрунтованості пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців боржника, їх коло та строки пред`явлення вимоги при наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, мають вирішуватися при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі                      № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) викладено висновок про те, що задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника                      у відповідних правовідносинах, є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про заміну сторони боржника                                   у виконавчому провадженні на його правонаступника, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти заяви та доводячи відсутність законних підстав для заміни боржника саме на нього, адже вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).
Отже, звернення спадкоємців боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора за кредитним договором та кореспондуючого обов`язку боржника є неналежним способом захисту, адже наявність зобов`язання за кредитним договором у спадкодавця встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили і знаходиться на виконанні. 
Ураховуючи наведене, немає і правових підстав для задоволення й інших заявлених у цій справі позовних вимог.
 
З огляду на викладене, саме з вищенаведених підстав, у задоволенні позову необхідно було відмовити. 
 
За вказаних обставин заслуговують на увагу доводи касаційних скарг щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та часткове задоволення касаційної скарги адвоката Кізік А. М. як представника  ОСОБА_16 , скасування постанови апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, зміну рішення суду першої інстанції в цій частині, шляхом викладення його мотивувальної частини                   в редакції цієї постанови, та зміну рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних про припинення іпотеки за іпотечним договором та вилучення записів про іпотеку та заборону відчуження з відповідних реєстрів, шляхом викладення їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови.
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що касаційна скарга товариства підлягає задоволенню, судовий  збір сплачений товариством за подання касаційної скарги в розмірі                   3 073,60 грн підлягає стягненню з позивачів на його користь.
Керуючись статтями 400, 410, 412 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» задовольнити.
 
Касаційну скаргу адвоката Кізік Анни Миколаївни як представника  ОСОБА_8 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором, вилучення запису про іпотеку та заборону відчуження змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.  
 
Стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» 3 073,63 грн (три тисячі сімдесят три гривні 63 коп.) судового збору.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. М. Коротун
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов