Постанова
Іменем України
 
13 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 757/9867/21-ц
провадження № 61-17061св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Бердар Микола Миколайович, приватний  нотаріус Київського міського нотаріального округу Полежаєв Олег Євгенович, 
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Пономаренко Катериною Петрівною, на постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у складі колегії суддів:                 Вербової І. М., Соколової В. В., Шахової О. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ                   Бердара М. М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полежаєва О. Є., третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування актів і свідоцтв щодо залишення                  ОСОБА_4 як стягувачем за собою не проданих на прилюдних торгах квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтва, посвідчені 09 грудня 2019 року та зареєстровані в реєстрі за                       № № 6027, 6028, 6029, 6030, 6031; свідоцтва, посвідчені 10 грудня 2019 року та зареєстровані в реєстрі за 6046, 6047, 6049, 6050; свідоцтво, посвідчене 06 грудня 2019 року та зареєстроване в реєстрі за №6022
Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником вказаних квартир, однак, на підставі підробленого рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 серпня 2008 року у справі № 2-709/2007, державним реєстратором Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І. П. зареєстровано право власності на вищезазначені квартири за ОСОБА_3 
21 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 40 631 344,50 грн із терміном повернення до 06 березня 2019 року, на забезпечення якого укладені договори іпотеки від 21 лютого 2019 року та 22 лютого 2019 року, предметом яких є спірні квартири.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 основного зобов`язання, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнута заборгованість, а в рамках виконавчого провадження останній виявив бажання залишити за собою не продане на прилюдних торгах майно, що належало ОСОБА_3 , у зв`язку із чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є видані свідоцтва про право власності.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від                         25 червня 2020 року в рамках кримінального провадження було накладено арешт на вищезазначені квартири та зупинено дію одинадцяти рішень державного реєстратора Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляки І. П., на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на квартири за ОСОБА_3 .
За заявою слідчого Державного бюро розслідувань державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С. В. скасовано записи про реєстрацію права власності на квартири за ОСОБА_3 та закрито відповідні розділи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зазначав, що за його (позивача) заявою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. перенесено з архівної частини реєстру прав власності до новоствореного у 2013 році Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості про нього, як єдиного власника спірних квартир і на даний час він є юридичним та фактичним власником квартир.
Проте, незважаючи на наявність у нього зареєстрованого права власності на спірні квартири, в цивільному обігу перебувають інші правовстановлюючі документи на право власності за ОСОБА_4 , що, в свою чергу, є перешкодою у користуванні належним йому нерухомим майном, а наявність договорів іпотеки обмежує право розпорядження.
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, Державному підприємству «Національні інформаційні Системи») вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі реєстраційні дії на підставі свідоцтв щодо залишення ОСОБА_4 як стягувачем за собою не проданих на прилюдних торгах квартир АДРЕСА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим Олегом Євгеновичем, а саме: свідоцтв, посвідчених 09 грудня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі за № 6027, № 6028, № 6029, № 6030, № 6031; свідоцтв, посвідчених 10 грудня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі за                № 6046, № 6047, № 6048, № 6049, № 6050; свідоцтва, посвідченого 06 грудня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 6022 (окрім реєстраційних дій, пов`язаних з виконанням даної ухвали) стосовно наступних об`єктів нерухомого майна (квартир): АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 ; АДРЕСА_12 ; АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 .
Заява обґрунтована тим, що з метою захисту своїх прав він звернувся до правоохоронних органів, які, в свою чергу, зверталися до суду з клопотаннями про накладення арешту на майно. Проте ОСОБА_4 оскаржував арешти, накладені на майно, що свідчить про загрозу неможливості поновити його (позивача) порушенні права, за захистом яких він звернувся до суду.
Зазначав, що, зважаючи на незаконність оспорюваних документів і відсутність у ОСОБА_4 прав на майно, такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами й дозволить уникнути ситуації повторної незаконної реєстрації права власності на майно спірне майно за третіми особами. Водночас забезпечення позову не обмежить права відповідача.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у складі судді Бусик О. Л. в задоволенні заяви ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення до суду з позовом право власності на спірні квартири зареєстровані за позивачем, а, відтак, вимоги про заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірних квартир є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, ДП «Національні інформаційні Системи») вчиняти дії на підставі свідоцтв щодо залишення ОСОБА_4 , як стягувачем, за собою не проданих на прилюдних торгах квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., а саме: свідоцтв, посвідчених 09 грудня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі за                 № 6027, № 6028, № 6029, № 6030, № 6031; свідоцтв, посвідчених 10 грудня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі за № 6046, № 6047, № 6048, № 6049, № 6050; свідоцтва, посвідченого 06 грудня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 6022 (окрім реєстраційних дій, пов`язаних з виконанням даної ухвали) стосовно об`єктів нерухомого майна (квартир) № АДРЕСА_3 .
Постанова апеляційного суду аргументована тим, що оскільки відповідачі не визнають позовні вимоги та ОСОБА_4 подав заяву про відновлення становища, яке існувало до порушення, наявні підстави вважати, що останній має намір повторно зареєструвати за собою право власності на зазначені квартири на підставі спірних свідоцтв, що, у свою чергу, може утруднити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Суд зазначив, що обраний позивачем вид забезпечення позову у разі задоволення позову забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, враховуючи те, що заявник просив заборонити відповідним особам вчиняти дії на підставі свідоцтв, які просить визнати недійсними та скасувати, апеляційний суд вважав, що обраний останнім вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та жодним чином не порушує права інших осіб.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19 жовтня 2021 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Пономаренко К. П. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції не дослідив чи стосується обраний захід забезпечення позову предмету спору та встановив обставини на підставі не допустимих доказів.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Застосований апеляційним судом вид забезпечення позову за своїми правовими наслідками є тотожним задоволенню позову, оскільки до встановлення судом правомірності чи неправомірності перебування в цивільному обігу оспорюваних свідоцтв судом фактично позбавлено можливих правових наслідків щодо оспорюваних свідоцтв.
Звернення ОСОБА_4 з позовом про відновлення становища, яке існувало до порушення, є формою реалізації його права на судовий захист, яке є безумовним та не може бути обмеженим, в тому числі судом в рамках судового розгляду в іншій справі, та водночас не може свідчити про наявність обґрунтованого припущення, що незастосування заходів забезпечення може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Мамася М. О. подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2021 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Печерського районного суду міста Києва справу                                № 757/9867/21-ц за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Бердара Миколи Миколайовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полежаєва Олега Євгеновича, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування актів і свідоцтв.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року справу                                          № 757/9867/21призначено до судового розгляду.
Обставини справи
Встановлено, що предметом даного позову є визнання незаконними та скасування актів про реалізацію предмета іпотеки щодо квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та свідоцтв щодо залишення ОСОБА_4 за собою не проданих на прилюдних торгах квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .
Згідно з даними реєстрових книг Київського міського бюро технічної інвентаризації у 1999 - 2000 роках право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Відповідно до повідомлення про підозру від 06 серпня 2021 року рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 10 січня                 2008 року у справі № 2-709/2007 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на нерухоме майно, право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 визнано за ОСОБА_3 . Разом із тим, відповідно до даних алфавітних книг Керченського міського суду Автономної Республіки Крим за 2007 рік  цивільна справа зі сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не значиться.
На підставі рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 10 січня 2008 року у справі № 2-709/2007 ОСОБА_3 у грудні 2018 року зареєстрував за собою право власності на вищевказані квартири.
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 13 червня                 2019 року у справі № 554/2979/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики.
04 грудня 2019 року приватним виконавцем видано акти про реалізацію вищевказаних квартир на підставі яких  ОСОБА_4 отримав свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно.                          
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у грудні 2019 року право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.
26 червня 2020 року державним реєстратором Іванісіком С. В. на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі № 757/26477/20-к запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вищевказані квартири скасовано.
Окрім того, 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З. право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на те, що у відповідача наявні свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі яких він у будь-який момент може зареєструвати право власності на нього та здійснити подальше відчуження або накласти обтяження на нього, що у випадку задоволення позову створить перешкоди для реалізації рішення суду.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження у цій справі постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року є посилання заявника на  порушення судом норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції не дослідив, чи стосується обраний захід забезпечення позову предмету спору та встановив обставини на підставі не допустимих доказів.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. 
Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Встановлено, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання незаконними актів і свідоцтв про придбання відповідачем спірних кватир з прилюдних торгів.
Суд апеляційної інстанцій, розглядаючи заяву про забезпечення позову, дійшов правильного висновку про її часткове задоволення, оскільки вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого він звернулася до суду.
Наведені в обґрунтування касаційної скарги аргументи не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду  - без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Пономаренко Катериною Петрівною, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун