СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року                                      м. Харків                        Справа № 905/1173/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І. 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”, смт.Чабани Київської області (вх. 3928 Д/1)
на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 (повний текст складено 01.11.2021) у справі №905/1173/21 (суддя Демідова П.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”, смт.Чабани Київської області
до відповідача Фермерського господарства “Сонцодар-Агро”, с.Сонцівка Донецької області
про стягнення грошових коштів у сумі 154 593,01 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 по справі №905/1173/21: в задоволенні клопотання відповідача від 03.08.2021 про виклик свідка відмовлено; в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Фермерського господарства "Сонцодар-Агро" про стягнення грошових коштів у сумі 154 593,01 грн відмовлено.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/1173/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:
- відповідачем визнавалася несплата основної заборгованості за договором поставки та відповідно визнано несплату курсової різниці згідно умов договору;
- судом не було здійснено дій, які передбачені ст.ст. 177, 182 ГПК України, що є порушенням проведення обов`язкових процесуальних дій, у зв`язку із чим зроблено хибний висновок про недоведеність обставин справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2021: апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме – надати докази сплати судового збору у розмірі 386,49 грн та докази направлення апеляційної скарги відповідачу відповідно до вимог ст. 259 ГПК України (опис вкладення у цінний лист).
У зв`язку із усуненням недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022, зокрема: поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/1173/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/1173/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/1173/21 вирішено розпочати з 02.02.2022 без повідомлення учасників справи, з огляду на положення ч. 10 ст.270 ГПК України.
Фермерське господарство “Сонцодар-Агро” своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, хоча про відкриття апеляційного провадження в даній справі було повідомлено належним чином.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” (далі - постачальник) та Фермерським господарством “Сонцодар-Агро” (далі - покупець) укладено договір поставки №2317 (далі – договір), відповідно до п.1.1 якого, в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
Згідно п.2.1 за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.
Ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння, мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро (п.2.2 договору).
Пунктом 2.3 договору передбачено, що загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п.2.1, та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівняні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна.
Умови оплати визначені розділом 3 договору поставки №2317 від 04.05.2020, зокрема: порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору (п.3.1). В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення належної суми до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2 х В, де С – сума належна до оплати; В – ціна товару на момент підписання додатку; А1 – (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 – (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР)  на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту (п.3.2). Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.2 договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2 даного договору, сторони, впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують “Акт звіряння взаємних розрахунків”. Ініціатива підписання “Акту звіряння взаємних розрахунків” покладається на покупця (п.3.3). При відсутності підписаного сторонами “Акту звіряння взаємних розрахунків”, зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору (п.3.4). Покупець при перерахуванні коштів за товар в платіжному дорученні (в графі “Призначення платежу”) повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. Оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.3.6). Покупець заявляє та запевняє, що розуміє суть та бере на себе валютний ризик, тобто ймовірність додаткових фінансових витрат внаслідок зміни курсу валюти відповідно до пункту 3.2 договору (п.3.12).
Відповідно до  п.4.1 договору строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.
Згідно з п.п.6.1-6.4 договору поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним приймання по кількості та якості. Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості (одиниць виміру) – відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-траспортній); по якості – відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом  з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару.
Пунктом 7.1 договору передбачено, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.
Крім відповідальності, встановленої п.7.1 даного договору покупець, зокрема, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (п.7.1.1 договору).
В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п.7.7 договору).
Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п.7.10 договору).
Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п.11.2 договору).
Згідно додатку №1 від 04.05.2020 до договору поставки №2317 від 04.05.2020 сторони визначили асортимент, кількість, ціну та вартість товарів, які підлягають поставці, а саме: соняшник Беллус у кількості 35 міш, за ціною 2   827,08грн за одиницю без ПДВ, на суму 98 947,80грн без ПДВ, ціна за 1 одиницю в доларах США, Євро без ПДВ 95,83 Є, загальною вартістю в доларах США, Євро без ПДВ 3 354,16 Є; соняшник Іновелл у кількості 75 міш, за ціною 3   166,33грн за одиницю без ПДВ, на суму 237 474,75грн без ПДВ, ціна за 1 одиницю в доларах США, Євро без ПДВ 107,33 Є, загальною вартістю в доларах США, Євро без ПДВ 8 049,99 Є; соняшник Джілл у кількості 50 міш, за ціною 3   166,33грн за одиницю без ПДВ, на суму 158   136,50грн без ПДВ, ціна за 1 одиницю в доларах США, Євро без ПДВ 107,33 Є, загальною вартістю в доларах США, Євро без ПДВ 5   366,66 Є; соняшник Суллік у кількості 90 міш, за ціною 1 696,25грн за одиницю без ПДВ, на суму 152 662,50грн без ПДВ, ціна за 1 одиницю в доларах США, Євро без ПДВ 57,50 Є, загальною вартістю в доларах США, Євро без ПДВ 5 175,00 Є. Загальна сума з ПДВ складає 776 881,86, з яких 129   480,37 ПДВ (вартість в доларах США, Євро разом  ПДВ складає 26   334,98 Є з яких 4 389,16 Є ПДВ). Курс МВР України: 1$ - 26,97грн, курс МВР України: 1Є – 29,5грн.
Вказаною угодою, відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/Євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку. Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті  України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижчий ніж курс долара США/Євро на день укладення додатку. Курс продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку - курс гривні для продажу США/Євро за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно даних сайту: http://minfin.com.ua/currency/mb/ (міжбанківський курс, продаж USD/UAH, продаж Євро/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування  - офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
Загальна ціна товару за даним додатком складає – 776   881,86 гривень (еквівалент 26334,98 євро). Оплата здійснюється в наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2020 року. Остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2020. У разі своєчасного розрахунку покупець отримує знижку у розмірі 13% від загальною суми додатку.
На виконання умов договору ТОВ “Агрозахист Донбас” поставив, а ФГ “Сонцодар-Агро” прийняв, обумовлений додатковою угодою товар, що підтверджується видатковою накладною №2432 від 06.05.2020 на загальну суму 776   881,86грн, яка підписана та скріплена печатками сторін.
Відповідно до виписок з особового рахунку позивача за 02.10.2020, за 06.10.2020, за 15.10.2020 та за 23.10.2020 відповідачем здійснено оплату за договором №2317 від 04.05.2020 на суму 300   000,00грн, 100   000,00 грн, 300000,00 грн, 76   881,00 грн відповідно, що загалом складає 776 881,00 грн, а також узгоджується з заключною випискою відповідача за період з 01.10.2020 по 31.10.2020.
Не погодившись із фактом сплати ФГ “Сонцодар-Агро” вартості поставленого товару без врахування курсової різниці, передбаченої умовами договору, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Фермерського господарства “Сонцодар - Агро” про стягнення грошових коштів у сумі 154 593,01грн., з яких: сума несплаченої курсової різниці у розмірі 100 988,92 грн, 48 відсотків річних в сумі 34 629,33 грн, пеня – 9304,77 грн, інфляційні втрати - 9669,99 грн. 
Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 по справі №905/1173/21 відмовлено в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Фермерського господарства "Сонцодар-Агро" про стягнення грошових коштів у сумі 154593,01 грн.
При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у   статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності до   ст. 509 Цивільного кодексу України,   ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1   ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Оцінивши зміст договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею      265 Господарського кодексу України   передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.
Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України   встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено   статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином,        а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

          Як вже зазначалось вище, пунктом 3.2 договору передбачено, що при проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР)  на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту (п.3.2 договору). Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.2 договору.
 Проте, додатком № 1 від 04.05.2020 до договору сторони визначили інший порядок зміни ціни та оплати за товар, який постачається. Так, сторони дійшли згоди, що відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/Євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку. Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті  України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижчий ніж курс долара США/Євро на день укладення додатку. Курс продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку  - курс гривні для продажу США/Євро за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно даних сайту: http://minfin.com.ua/currency/mb/ (міжбанківський курс, продаж USD/UAH, продаж Євро/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування  - офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що розрахунок за поставлений товар здійснюється з урахуванням фактичного курсу гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (http://minfin.com.ua/currency/mb/)  на день, що передує оплаті за курсом зафіксованим на момент закриття торгів. У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування  - офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
При цьому, сторони узгодили здійснення оплати товару з урахуванням міжбанківського валютного курсу продажу долара США або Євро, які мають бути не нижче такого курсу, визначеного на день підписання додатку, тобто фактично сторони дійшли згоди щодо можливості визначення вартості товару шляхом застосування до гривні курсу однієї або іншої валюти.
Згідно додатку №1 від 04.05.2020 до договору покупець мав сплатити 100% вартості товару до 01.10.2020.
З наданих сторонами банківських виписок вбачається, що відповідачем здійснено оплату товару наступним чином: 02.10.2020 в сумі 300   000,00грн, 06.10.2020 в сумі 100   000,00грн, 15.10.2020 в сумі 300 000,00грн та 23.10.2020 в сумі 76   881,00грн.
Таким чином, курсова різниця, яка заявлена до стягнення має бути розрахована з урахування кількості здійснених платежів на день, що передує оплаті, зокрема станом на 01.10.2020, 05.10.2020, 14.10.2020 та 22.10.2020 за курсом продажу, зафіксованим на момент закриття торгів (джерело: http://minfin.com.ua/currency/mb/). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування  - офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
Разом з тим, із розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” вбачається, що сума курсової різниці, яка підлягає сплаті складає 100 988,92грн, із розрахунку, що курс Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР)  станом на 01.10.2020 складав 33,0968 Є.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
З урахуванням вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 27 жовтня 1993 р. по справі "Домбо Бехеер" проти Нідерландів зазначено, що принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.
За змістом ст.162 ГПК України, позивач повинен обґрунтувати  розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. В контексті положень ст.74 ГПК України, це є його обов`язком довести обґрунтованість своїх вимог, обрану методику розрахунку заборгованості та наявність обставин, з якими пов`язана зміна ціни товару. 
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” не було надано доказів встановлення застосованого курсу продажу,  зафіксованого на момент закриття торгів (http://minfin.com.ua/currency/mb/) станом на 01.10.2020, 05.10.2020, 14.10.2020 та 22.10.2020, або обмінного курсу продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діяв у касах банку (якщо попередній курс неможливо було встановити та докази того, що це було неможливо), а у разі неможливості двох інших способів - застосування офіційного курсу гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлених Національним банком України.
Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що розрахунок курсової різниці, відповідно до умов спірного договору, передбачає необхідність дослідження даних сайту http://minfin.com.ua.currency.mb/, збирання та доручення до матеріалів справи інформації, необхідної для встановлення курсу відповідної валюти, зафіксованого на момент закриття торгів, за день, що передує фактичному платежу.
При цьому у тому випадку, коли курс долару США/ЄВРО на день оплати нижче, ніж курс  на день підписання додатку, перерахунок не здійснюється.   
В силу положень ч.ч.3-4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Аналіз положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України свідчить про наявність законодавчої заборони для суду самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, оскільки такі дії суперечать такій основній засаді господарського судочинства як змагальність сторін.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що останній позбавлений можливості збирати докази з сайту (http://minfin.com.ua.currency.mb/) або самостійно встановлювати чи були підстави застосовувати обмінний  курс продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк”, що діяв у касах банку (якщо попередній курс неможливо встановити), або  встановлювати  чи були підстави застосовувати офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України, як останнє джерело інформації при відсутності інших даних.  
За таких обставин, методика розрахунку, яка була обрана позивачем під час звернення до суду із позовом, не відповідає умовам договору. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”, при розрахунку позову використало курс, який не відповідає ані курсу на дату укладання додатку №1 до договору, ані курсу, зафіксованому на момент закриття торгів (http://minfin.com.ua.currency.mb/) та іншого позивачем не доведено. 
Тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” обрана необґрунтована методика, яка не відповідає умовам договору та взагалі позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України наявність обставин, з якими пов`язана зміна ціни товару (збільшення курсу валют).
В будь якому випадку, наявні в матеріалах справи документи не дають можливості суду встановити, яким саме чином слід здійснювати розрахунок курсової різниці (за даними сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/, обмінного курсу продажу ПАТ “Креді Агріколь Банк” або офіційного курсу, встановленого НБУ).
Наведені вище обставини свідчать, про відсутність правових підстав для стягнення з Фермерського господарства “Сонцодар-Агро” курсової різниці у розмірі 100 988,92 грн.
Приймаючи до уваги факт відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача курсової різниці, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення 48 відсотків річних в розмірі 34 629,33 грн, пені в розмірі 9304,77 грн та інфляційних втрат в розмірі 9669,99 грн.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта, що судом не було здійснено дій, які передбачені ст.ст. 177, 182 ГПК України, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи. Крім того, зазначені доводи Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” фактично зводяться до покладання на суд обов`язку щодо самостійного збору доказів, які стосуються предмету спору, що є недопустимим в контексті положень ч.4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Твердження позивача, що відповідачем визнано заборгованість з курсової різниці, з огляду на факт несплати останнім основної заборгованості за договором поставки, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на вільному тлумаченні позивачем обставин, що склались між сторонами.
Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 по справі №905/1173/21 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 по справі №905/1173/21 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 по справі №905/1173/21 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                 Е.В. Сгара

Суддя                    Р.А. Гетьман

Суддя                    О.І. Терещенко 

Повний текст постанови складено та підписано 11.07.2022 року через запроваджений воєнний стан та наявність загрози життю та здоров`ю учасників процесу та співробітників суду