Справа № 461/1021/19                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/510/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:11 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , її представника – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року, - 

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до  ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Львівського міського комунального підприємства «Айсберг», про усунення перешкод у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Львова, однак її протиправно позбавлено права користування спільним майном житлового будинку, а саме, під`їздом № 3, в якому знаходиться квартира. Стверджує, що через під`їзд можливим є вхід на горище, де є доступ до димових та вентиляційних каналів та місце знаходження технологічних отворів для їх обслуговування. Однак двері, які виходять з тераси спільного користування на сходову клітку під`їзду замкнені на ключ, чим їй створюються перешкоди, а саме, обмежується доступ до вказаної сходової клітки, оскільки ключів від цих дверей у неї та членів її сім`ї немає. Зазначає, що ключі від замкнених дверей має ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачка самовільно встановила замок на двері та користується ними лише в своїх інтересах, а на неодноразові звернення з проханням надати ключі не реагує. Вказує, що такі перешкоди у користуванні спільним майном житлового будинку не дають їй можливості задовольнити свої господарські потреби та здійснювати побутове обслуговування своєї квартири. Вважає, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, в тому числі і приміщень, призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, однак відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, які знаходяться у спільній власності всіх мешканців багатоквартирного будинку. 
З наведених підстав, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
-зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спільним майном багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 шляхом надання ключів від самовільно встановлених дверей у під`їзд № 3, а при відмові від надання ключів від вказаних дверей демонтувати їх;
-зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від самовільно встановленого замка на дверях, які виходять на балконну терасу на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 , а при відмові надання ключів зняти самовільно встановлений замок на вказаних дверях зі сторони під`їзду. 
Заочним рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 – третьою сходовою кліткою та балконною терасою на другому поверсі будинку, у тому числі шляхом передачі комплекту ключів від замкнених дверей.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави (ДСА України) судовий збір у розмірі 768.40 грн. 
Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що заочне рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення  ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, вона не отримувала позовної заяви, що позбавило її можливості реалізувати своє право на подання відзиву та доказів на спростування позовних вимог. Зазначає, що проектування будинку АДРЕСА_2 здійснене таким чином, що входи до різних його під`їздів розташовані як у фронтальній частині споруди, так і з внутрішньо-будинкового подвір`я. Вказує, що крім  ОСОБА_1 в під`їзді АДРЕСА_3 , проживають мешканці ще п`яти квартир, кількість осіб в яких їй невідома.Вважає, що для того, щоб у нічну пору доби сторонні особи не мали доступу до під`їзду, для забезпечення безпеки та охайності встановлений врізний дверний замок, однак вона не має жодного відношення до встановлення цього замка, а користується лише ключами від нього, які їй передані декілька років тому. Наголошує, що замок дверей у під`їзд № НОМЕР_1 у денну пору доби не зачиняється, а замок дверей, які ведуть на терасу, яка спільно використовується, не зачиняються взагалі. Крім того, вихід на терасу можливий безпосередньо з квартири, в якій проживає ОСОБА_3 , відтак її права не порушені.Звертає увагу, що позивачем не доведено, що її права порушені, а судом першої інстанції не встановлено, що позов подано до належного відповідача. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Рішення суду оскаржується лише ОСОБА_1 в частині частково задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду не оскаржується, а відтак законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється лише в частині задоволених позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні нею та членами сім`ї спільним майном багатоквартирного житлового будинку, а саме, третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі будинку, а тому зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди у їх користуванні шляхом передачі комплекту ключів від замкнених дверей.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує вчинення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.
Визначення поняття «допоміжні приміщення» міститься у ст. 1 закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон). Це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (комірки, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).
Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_2 від 21 березня 1994 року. 
Встановлено, що у житловому будинку АДРЕСА_2 знаходиться 25 квартир.
Як пояснила суду апеляційної інстанції позивачка, житловий будинок офіційно на під`їзди не поділений, будинок умовно поділений на три під`їзди.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що позбавлена доступу до сходової клітини третього під`їзду через терасу загального користування на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 , і перешкоди у користуванні їй чинить саме відповідач ОСОБА_1 . 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що позовні вимоги підтверджуються неодноразовими зверненнями позивачки зі скаргами до поліції, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого Президента України з прав інвалідів щодо порушення права користування спільним майном багатоквартирного будинку ОСОБА_1 , листом заступника міського голови м. Львова від 14 грудня 2017 року № 31-7083, у якому зазначено, що будинок АДРЕСА_2 складається з трьох сходових кліток, на третій сходовій клітині розташовано п`ять квартир, і оскільки вхід на прибудинкову територію зазначеного будинку вільний, мешканці квартир третьої сходової клітини встановили замок на дверях, що ведуть до під`їзду; листом голови Галицької районної адміністрації Львівської міськради від 18 червня 2018 року, а також листом Галицької районної адміністрації від 15 лютого 2016 року № 3105-88, у якому зазначено, що у зв`язку із категоричною відмовою мешканців квартир третьої сходової клітки надати доступ мешканцям квартири АДРЕСА_1 до приміщень загального користування, балансоутримувачем – ЛМКП «Айсберг» готується позовна заява до суду для вирішення вказаного питання. 
Аналізуючи зазначені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження фактичні обставини щодо наявності перешкод позивачеві у користуванні допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на те, що вищезазначені судом докази, якими, як вважав суд першої інстанції, підтверджуються чинення відповідачем ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_3 у користуванні третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 , не є доказами, які безспірно підтверджують, що саме ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_3 у користуванні третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 .
Так, як вбачається з пояснень ОСОБА_3 , листів Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, на які покликається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, на третій сходовій клітці, крім квартири ОСОБА_1 , розташовані інші квартири, всього на третій сходовій клітці розташовано п`ять квартир.
Стверджуючи про те, що саме ОСОБА_1 , чинить перешкоди у користуванні третьою сходовою клітиною, ОСОБА_3 покликалася на те, що в інших квартирах, що там знаходяться, ніхто не проживає, а відтак мешканці цих інших квартир не можуть чинити їй перешкоди у користуванні.
Такі твердження ОСОБА_3 є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Матеріали справи не містять офіційної інформації про те, що мешканці інших квартир, що знаходяться на третій сходовій клітині, не проживають у цих квартирах.
З огляду на те, що на третій сходовій клітині, крім квартири ОСОБА_1 , розташовані ще інші квартири, твердження ОСОБА_3 про те, що саме ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 , за відсутності беззаперечних доказів чинення таких перешкод, є сумнівними.
Неодноразові звернення позивачки зі скаргами до поліції, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого Президента України з прав інвалідів щодо порушення ОСОБА_1 права ОСОБА_3 на користування спільним майном багатоквартирного будинку, на думку колегії суддів, не є належними та допустимими доказами, які безспірно підтверджують чинення саме ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_3 у користуванні третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 .
У відповідях на вищезгадані звернення також відсутня інформація про те, що саме ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_3 у користуванні третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 .
Аналізуючи зміст листа заступника міського голови м. Львова від 14 грудня 2017 року № 31-7083, у якому зазначено, що будинок АДРЕСА_2 складається з трьох сходових кліток, на третій сходовій клітині розташовано п`ять квартир, і оскільки вхід на прибудинкову територію зазначеного будинку вільний, мешканці квартир третьої сходової клітини встановили замок на дверях, що ведуть до під`їзду, колегія суддів приходить до висновку, що цим листом підтверджується розташування на третій сходовій клітині не лише квартири ОСОБА_1 , а розташування п`яти квартир, мешканці яких встановили замок на дверях, що ведуть до під`їзду, однак цей лист не містить інформації про те, що саме ОСОБА_1 встановила замок.
Наведене спростовує твердження ОСОБА_3 , що саме ОСОБА_1 самовільно встановила замок на дверях, має ключі від дверей, такі її твердження є лише припущенням, оскільки, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтвердженні належними та допустимими доказами.
Висновок суду першої інстанції про зобов`язання саме ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 комплект ключів від замкнених дверей не ґрунтується на вимогах закону.
На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_1 ключів від дверей, не створює для неї обов`язку виготовлення іншого комплекту ключів для передачі таких позивачці, а відтак задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_3 та зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 – третьою сходовою кліткою та балконною терасою на другому поверсі будинку, у тому числі шляхом передачі комплекту ключів від замкнених дверей, не ґрунтується на вимогах закону.
Враховуючи те, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами чинення саме ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_3 у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 – третьою сходовою клітиною та балконною терасою на другому поверсі будинку, самовільного встановлення саме ОСОБА_1 замка на дверях, беручи до уваги відсутність у ОСОБА_1 обов`язку щодо виготовлення комплекту ключів від дверей, колегія суддів вважає що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка  відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 – задовольнити.
Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року– скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову  ОСОБА_3 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 17.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк