Номер провадження: 22-ц/813/4423/22 
Справа № 522/14069/20
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В.В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
       13.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Дерезюк В.В., 
переглянувши справу №522/14069/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва Володимира Володимировича, за участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року у складі судді Кузнецової В.В., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 25 серпня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що внаслідок введення в оману з боку директора агентства нерухомості ОСОБА_3 підписала з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» Кредитний договір №2350-Н від 19 травня 2008 року на отримання кредиту в сумі 933000,00 грн. та іпотечний договір від 20 травня 2008 року, за кредитним договором грошові кошти отримала ОСОБА_3 . Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 засуджено та стягнуто на користь АТ «Ощадбанк» 26127823,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, в тому числі 933000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року. Проте у 2010 році АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованості за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року у справі №2-957/10, де після скасування заочного рішення та уточнення вимог Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалено рішення від 13 липня 2016 року, залишене без змін в апеляційному порядку, про відмову в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5123755800:01:003:3112. Незважаючи на дане, у 2020 році отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 26 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №5852 вчиненого 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку кадастровий номер 5123755800:01:003:3112 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року. Позивач вважає, що зважаючи на судове рішення в справі №2-957/10 заборгованість не є безспірною, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, так як період стягнення у виконавчому написі зазначено з 28 вересня 2010 року по 1 грудня 2010 року, виконавчий напис вчинено 27 грудня 2010 року, з огляду на що фактом є те, що не минуло 30 днів з моменту направлення вимоги про усунення порушень. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила:
визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., зареєстрованим в реєстрі за №5852, про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер 5123755800:01:003:3112, зі всіма приналежностями, в тому числі об`єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, які будуть зведені у майбутньому, що належить на праві власності ОСОБА_1 (т.1 а.с.2-7). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.77-78). 
Відповідач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що Банком для вчинення виконавчого напису було надано документи, передбачені встановленим Кабінетом Міністрів України Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, тому порушення процедури вчинення виконавчого напису не було. Щодо наявності спірності заборгованості позивача за виконавчим написом, то заборгованість, на погашення якої вчинено виконавчий напис нотаріуса, становить 920772,56 грн. і складається з залишку заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з використанням банком свого права на дострокове повернення кредиту. Щодо інших сум заборгованості за кредитним договором, зокрема, процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов`язань, то такі до поданої нотаріусу заяви кредитора про вчинення виконавчого напису не увійшли. Позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Щодо наявності судових процесів, ініційованих банком в 2010 році, то на час вчинення виконавчого напису, тобто станом на 27 грудня 2010 року відкритих судових проваджень про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» не було, а судове рішення в справі №2-957/10 було таким, що набрало законної сили. Вироком суду встановлено факт того, що ОСОБА_3 діяла від імені осіб, у відношенні яких відмовлено у відкритті кримінальної справи, тобто, діяла від імені позивача на законних підставах. Крім того, кредитний та іпотечний договори підписані особисто позивачем, кошти надавались на придбання нерухомості, а саме частини земельної ділянки, яка фактично після отримання кредитних коштів була оформлена на праві власності позивача, що є підтвердженням факту отримання позивачем кредитних коштів та виконання з боку Банку належним чином своїх обов`язків за кредитним договором (т.1 а.с.130-135).
Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв В.В. позов не визнав, зазначивши у відзиві, що на дату вчинення виконавчого напису чинна редакція статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 вимагала наступні документи для стягнення заборгованості у безспірному порядку: нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В свою чергу пункт 284 наказу Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року передбачав вчинення виконавчого напису: заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку (1172-99-п), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Запитувана судом нотаріальна справа відповідно до Акту №1 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 16 травня 2019 року» була знищена разом із рядом інших нотаріальних справ, тому можливо лише підтвердити, що такий нотаріальний напис дійсно був вчинений. Щодо зазначення приватного нотаріуса відповідачем, то, виходячи з норм Закону України «Про нотаріат» у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому у нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями (т.1 а.с.167-170).
25 травня 2021 року відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» подано заяву про застосування строків позовної давності. Заяву обґрунтовано тим, що виконавчий напис неодноразово перебував на виконанні, що підтверджується відповідними відмітками державного виконавця на звороті виконавчого напису про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме 24 квітня 2014 року, 25 червня 2015 року, 26 травня 2017 року. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року по справі №420/3936/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Цинєва В.О. про визнання протиправними та скасування постанов. Відповідно до положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені у справі №420/3936/20, не доказуються при розгляді іншої справи. Отже, позивачу було відомо про існування виконавчого напису з 2014 року, у зв`язку з чим позивач пропустила строк позовної давності (т.2 а.с.16-17).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (т.2 а.с.21-22).
17 червня 2021 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку позовної давності. Заяву обґрунтовано тим, що про порушення свого права довідалася тільки 29 квітня 2020 року, отримавши постанову приватного виконавця Цинєва В.О. від 26 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження з виконання вчиненого 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Лосєвим В.В. виконавчого напису №5852. Постанову приватного виконавця оскаржила в суді, де в адміністративній справі №420/3936/20 суд в ухвалі зазначив, що нею не пропущений строк звернення до суду, оскільки оскаржувані постанови вона отримала 29 квітня 2020 року. Крім того, в суді розглядалась цивільна справа №2-957/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, де рішенням суду від 13 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. З огляду на вказані судові процеси, вважала, що не може існувати виконавче провадження ще й за вчиненим у 2010 році виконавчим написом нотаріуса (т.2 а.с.28-30).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.55-60).
Висновок суду мотивовано тим, що для одержання виконавчого напису, вчиненого 27 грудня 2010 року, зареєстрованого за №5852, АТ «Ощадбанк» надав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам законодавства, суду не надано. Поданий АТ «Ощадбанк» розрахунок заборгованості не спростований, тому прийнятий як доказ безспірної заборгованості. ОСОБА_1 заперечує отримання коштів за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року, в той же час володіє земельною ділянкою кадастровий номер 5123755800:01:003:3112, яка є предметом іпотеки. Суд відмовив у позові за недоведеністю вимог, відповідно, позовну давність не застосовував. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т.2 а.с.69-79).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. При підписанні Кредитного договору №2350-н про надання грошових коштів на придбання нерухомості грошові кошти в сумі 933000,00 грн. позивач ніколи не отримувала. Дії позивача по підписанню кредитного та іпотечного договору не мали метою отримання у власність предмета іпотеки, а відбулись виключно шляхом введення її в оману ОСОБА_3 . Вироком суду з ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто на відшкодування шкоди грошові кошти в сумі 26127823,00 грн., в тому числі й грошові кошти у сумі 933000,00 грн. за Кредитним договором №2350-Н від 19 травня 2008 року. Оскільки позивач була тільки підписантом кредитного договору, то вона не сплачувала щомісячні кошти за кредитним договором. У 2010 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позивача, позовні вимоги постійно змінював, в тому числі й щодо суми заборгованості. Тобто, під час дій нотаріуса по вчиненню виконавчого напису існував судовий процес по стягненню заборгованості, яка постійно змінювалась банком. Позивач заперечує сплату заборгованості за кредитом, а банк не надав доказів сплати заборгованості, в період існування судових процесів щодо кредитних правовідносин постійно різнилися цифри по заборгованості по тілу кредиту, тому вимоги банку не були безспірними. Не доведено, що сума, зазначена у виконавчому написі є безспірною, не можливо з`ясувати, з яких складових вирахувана така сума. 23 червня 2020 року Велика палата Верховного Суду у справі №645/1979/15-ц прийшла до висновку, що лише порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У виконавчому написі зазначено період стягнення з 28 вересня 2010 року по 1 грудня 2010 року, а виконавчий напис вчинено 27 грудня 2010 року, тобто у будь-якому випадку, навіть якщо вимога про усунення порушень і була направлена, 30 днів з цього моменту не пройшло. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця. Отже, приватним виконавцем в порушення умов Договору іпотеки, абзацу 4 пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, частин 1, 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» було вчинено виконавчий напис до спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У порушення норм процесуального права суд не з`ясував всіх обставин, безпідставно не прийняв до уваги подані позивачем докази та навпаки прийняв доводи відповідача без достатніх підстав. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці. 
Відзиви на апеляційну скаргу не подані. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №2350-н від 19 травня 2008 року, за яким надано грошові кошти в сумі 933000,00 грн. на строк 240 місяців зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 19 травня 2028 року на придбання нерухомості, а саме частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва. 
Між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, за яким для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року по поверненню кредиту в сумі 933000,00 грн., сплаті процентів за користування кредитом передано в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5123755800:01:003:3112, в тому числі й об`єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, які будуть зведені в майбутньому. Іпотечний договір посвідчено 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В., зареєстровано в реєстрі за №508; Договір про зміни №1 до Іпотечного договору від 20 травня 2008 року посвідчено 23 вересня 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В., зареєстровано в реєстрі за №911.
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5123755800:01:003:3112, набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Калгановою М.В., зареєстрованого в реєстрі за №507, та підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №312367, виданим Відділом держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області Державним комітетом України із земельних ресурсів від 16 вересня 2008 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 4 серпня 2010 року в справі №2-957/2010, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року задоволено. Рішення не виконано. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, в ході якого змінено позовні вимоги з вимоги про стягнення заборгованості на вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року в справі №2-957/2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 5123755800:01:003:3112 шляхом визнання права власності за АТ «Державний ощадний банк України на земельну ділянку (т.1 а.с.37-48). 
27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. вчинено Виконавчий напис на звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5123755800:01:003:3112, зі всіма об`єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, які будуть зведені в майбутньому, що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення вимог іпотекодержателя по сплаті основного боргу, що станом на 1 грудня 2010 року складав 920772,56 грн., та сплати 3500,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Земельна ділянка на підставі Іпотечного договору, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В. зареєстрованого в реєстрі за №508, передана в іпотеку для забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 по Кредитному договору №2350-н від 19 травня 2008 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №5852. 
Отже, договірні кредитні правовідносини на підставі Кредитного договору №2350-н від 19 травня 2008 року виникли між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 ; кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою земельної ділянки кадастровий номер 5123755800:01:003:3112 на підставі Іпотечного договору, посвідченого нотаріусом Калгановою М.В 20 травня 2008 року, зареєстрованого за №508. 
Кредитний договір №2350-н від 19 травня 2008 року, забезпечувальний Іпотечний договір від 20 травня 2008 року недійсними не визнані.
Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договор ом №2350-н від 19 травня 2008 року не виконані. 
Судові рішення у цивільній справі №2-957/2010 не впливають на Виконавчий напис нотаріуса, вчинений 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Лосєвим В.В. на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Так, чинне на час вчинення виконавчого напису рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 4 серпня 2010 року в справі №2-957/2010 стосувалося стягнення заборгованості з боржника та поручителя за кредитним договором станом на 21 жовтня 2009 року в загальній сумі 1050779,06 грн. (тіло кредиту, відсотки, пеня), з них заборгованість за кредитом 926805,32 грн., за простроченим кредитом 4103,02 грн.; натомість виконавчий напис стосується звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Подальше скасування рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 4 серпня 2010 року в справі №2-957/2010 та, відповідно, ухвалення у цій же справі №2-957/2010 рішення Овідіопольським районним судом Одеської області від 15 вересня 2016 року також не впливає на виконавчий напис нотаріуса, вчинений 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Лосєвим В.В. на звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Так, рішенням Овідіопольським районним судом Одеської області від 15 вересня 2016 року в справі №2-957/2010 відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, натомість виконавчий напис стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, що виконується реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах.
Вибір способу захисту права отримати повернення наданих у кредит грошових коштів належить виключно АТ «Державний ощадний банк України».
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2012 року в кримінальній справі №1522/16226/12 у відношенні ОСОБА_3 не впливає на право АТ «Державний ощадний банк України» на стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, рівно як і на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , оскільки кредитні правовідносини, що забезпечені іпотекою, виникли між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , що ж до громадянки ОСОБА_3 , то вона не є стороною Кредитного договору №2350-н від 19 травня 2008 року та забезпечувальних договорів, відповідно, не є стороною кредитних правовідносин. Домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо отримання кредиту та його повернення, рівно як і цивільний позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків у кримінальній справі №1522/16226/12 (вирок в частині цивільного позову не виконано), не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку виконати свої як боржника зобов`язання за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року. 
Не приймаються доводи ОСОБА_1 щодо спірності заборгованості за виконавчим написом, яку мотивовано наявністю судових рішень у цивільній справі №2-957/2010, недоведеністю, на її думку, заборгованості тощо.
Так, за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року надано в кредит грошові кошти в сумі 933000,00 грн. 
У цивільній справі №2-957/2010 надавався розрахунок кредитної заборгованості станом на 21 жовтня 2009 року, де заборгованість за кредитом зазначалась рівною 926805,32 грн., за простроченим кредитом 4103,02 грн. 
При зверненні 16 червня 2010 року АТ «Державний ощадний банк України» до суду з позовом у цивільній справі №2-957/2010 банк зазначав, що за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року станом на 21 жовтня 2009 року було погашено заборгованості за кредитом (тілом кредиту) на суму 2091,66 грн.
Виконавчий напис, вчинений 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Лосєвим В.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки, містить зазначення того, що звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) станом на 1 грудня 2010 року на суму 920772,56 грн. (заборгованість по виконавчому напису не включала в себе процентів, пені тощо).
Отже, 19 травня 2008 року надано кредит в сумі 933000,00 грн., станом на 21 жовтня 2009 року заборгованість за кредитом становила 926805,32 грн. (цивільна справа №2-957/2010), станом 1 грудня 2010 року заборгованість за кредитом становила 920772,56 грн. (виконавчий напис). 
ОСОБА_1 не надала доказів належного виконання нею кредитних зобов`язань, не спростувала наявність станом на 1 грудня 2010 року заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 920772,56 грн. 
У виконавчому написі не йдеться про проценти, пеню тощо. Заявлена ОСОБА_1 спірність заборгованості є безпідставною. 
На дату вчинення виконавчого напису чинна редакція статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» в редакції від 29 листопада 2001 року вимагала наступні документи для стягнення заборгованості у безспірному порядку: 
1.Нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. 
Для одержання виконавчого напису подаються: 
а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;
б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Пункт 284 наказу Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в редакції від 1 червня 2010 року передбачав вчинення виконавчого напису:
заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребу додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку (1172-99-п), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
Суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом неправомірно. ОСОБА_1 не спростувала належними і допустимими доказами те, що сума заборгованості за Кредитним договором №2350-н від 19 травня 2008 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. ОСОБА_1 не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором. 
Та обставина, що нотаріальна справа відповідно до Акту №1 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 16 травня 2019 року» знищена, не є підставою для визнання вчиненого у 2010 році виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за позовом боржника, поданим до суду у 2020 році. 
Зазначення у вчиненому 27 грудня 2010 року виконавчому написі про визначення заборгованості станом на 1 грудня 2010 року, що, на думку ОСОБА_1 свідчить про здійснення нотаріусом напису до спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення, не є підставою для висновку про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого провадження як самостійної та достатньої підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, та дійшов правильного висновку про недоведеність вимог.
       Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 19 травня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва Володимира Володимировича, за участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська
Судді Г.Я.Колесніков 
Є.С.Сєвєрова