Дата документу 30.05.2022 Справа № 326/1268/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 326/1268/21                 Головуючий у 1-й інстанції: Каряка Д.О.
Провадження №22-ц/807/519/22         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Бєлової А.В.,    	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 308870,67 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 березня 2021 року ОСОБА_1  дізналася про існування виконавчого провадження № 59720419. Вказане виконавче провадження, було відкрито 07 серпня 2019 року головним державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Лазарок О.А. Підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий лист № 2-29/2009, виданий 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області. 11 червня 2021 року адвокатом Козіним Андрієм Володимировичем, з яким ОСОБА_1 22 березня 2021 року уклала Договір про надання правової допомоги № 86, було направлено на адресу Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) адвокатський запит з проханням надати копію виконаочго листа № 2-29/2009, виданого 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області. Так, 27 червня 2021 року адвокатом Козіним Андрієм Володимировичем було отримано від Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) супровідний лист, датований 16 червня 2021 року (№59720419/9) та копію виконавчого листа №2-29/2009, виданого 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області. Вважає, що вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, оскільки з моменту набрання чинності виконавчим листом - 16 лютого 2009 року по 07 серпня 2019 року (дата відкриття виконавчого провадження) минуло значно більше часу ніж один рік, навіть враховуючи його переривання внаслідок пред`явлення виконавчого документа до виконання у 2012, 2013, 2016 та 2018 роках. Крім того, виконавчий лист заповнений Прописом «від руки» (так само як і строк пред`явлення виконавчого листа до виконання), текст та цифри написані нерозбірливо, що в свою чергу може вводити в оману працівників виконавчої служби, які виносять постанови про відкриття виконавчих проваджень по виконавчому листу, строк пред`явлення по якому вже закінчився.

На підставі вищевикладеного просила суд заяву задовольнити, визнати виконавчий лист № 2-209/2009, виданий 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 , відмовлено. Зупинення виконання за виконавчим листом №2-209/2009, виданим 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 308870,67 грн (ВП № 59720419) - скасовано. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись нанеповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуальногоправа, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року, прийняти судове рішення, яким її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не дослідив фактичних обставин справи, не надав належної оцінки всім доказам у справі, чим порушив ст. 89 ЦПК України, судом не було досліджено іншиї обставин, які на думку скаржника можуть бути підставою для визнання виконавчого диста таким, що не підлягає виконанню в силу ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а саме обставини, що свідчать про пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на його пред`явлення. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ПАТ АКБ « Індустріалбанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду

Судова повістка ОСОБА_1 була направлена за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена нею в заяві, проте судова повістка повернулася із зазначенням « адресат відсутній за вказаною адресою». 

Адвокат Козін А,В., який є представником ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився повідомивши апеляційний суд, що він не заперечує проти розгляду апеляційної скарги у його відсутності, просить апеляційну скаргу задовольнити з урахуванням викладених в апеляційній скарзі доводів, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву ОСОБА_1 задовольнти.

Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

        Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки поважність причини неявки представника позивача, адвоката Козіна А.В. не встановлена, заявник реалізувало своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні. 

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задовленні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів, які б підтверджували існування матеріально-правових чи процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заповнення виконавчого листа від руки не можуть слугувати підставою для визнання викнавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки ЦПК не містить такої підстави.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки до таких висновків суд прийшов з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (ГорнсбіпротиГреції) від 19 березня 1997 року, заява N 18357/91, п. 40).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), передбачений розділом VI ЦПК України.

Згідно вимог статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

В силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Словосполучення "або з інших причин" стосується словосполучення "якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням" та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Іншими причинами, наприклад, може бути скасування чи зміна рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, коли виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

         У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. 
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №465/7682/13-ц від 18 грудня 2019 року.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» 249258 грн 84 коп кредиту; 10351 грн 08 коп процентів; 46980 грн 75 коп пені; судові витрати в сумі 550 грн на публікації в СМІ; 1700 грн судового збору; 30 грн на ІТЗ суду, всього 308870 грн 67 коп.

На виконання даного рішення суду, 16 лютого 2009 року Приморським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 229/2009 у справі за позовом Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 308 870,67 грн, в якому зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 16 лютого 2012 року (а.с.55-56).

Строки здійснення виконавчого провадження, пов`язані з завершенням виконавчого провадження на підставі таких подій:

- 06 березня 2012 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 

- 26 листопада 2012 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 

- 28 жовтня 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження; 

- 06 листопада 2013 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

- 29 листопада 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження;

- 21 грудня 2015 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи; 

- 21 червня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) - у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи; 

28 вересня 2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підстьаві п. 5 ст. 37 Закону України « про виконавче провадження» 9 2016 року) у результаті вжитих державних державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника- юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Постановою головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. від 07 серпня 2019 року відкрито ВП № 59720419 з примусового виконання виконавчого листа № 2-29/2009, виданого 16 лютого 2009 Приморським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріалбанк» заборгованості в розмірі 308 870,67 грн на підставі заяви ПАТ АКБ « Індустріалбанк» від 25 липня 2019 року. В постанові зазначено, що постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.51-52).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконання рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2009 року позов Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було видано виконавчий лист N 2-29/2009 від 16 лютого 2009 року, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» 249258 грн 84 коп кредиту; 10351 грн 08 коп процентів; 46980 грн 75 коп пені; судові витрати в сумі 550 грн на публікації в СМІ; 1700 грн судового збору; 30 грн на ІТЗ суду, всього 308870 грн 67 коп., в якому зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 16 лютого 2012 року. 

        Заява  ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню зводиться до того, що виконавчий лист був пред`явленний до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-ХІV), який був чинним на час набрання рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2009 року законної сили, виконавчі листи суду можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

В силу п. «а» ч. 1 ст. 22 Закону №606-ХIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII.

За змістом ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як передбачено п. 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. 

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження". 

З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №727/1256/16-ц від 26.06.2018 року).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не меже ґрунтуватися на припущеннях. 

Як вбачається з матеріалів справи рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2009 року вступило в законну силу 10 лютого 2009 року. Виконавчий лист N 2-29/2009 виданий Приморським районним судом Запорізької області 16 лютого 2009 року та в ньому зазнгачено строк пред`лення виконавчого документа до виконання по 16 лютого 2012 року, що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України « Про виконавче провадження» ( №606-ХІV), який був чинним на час набрання судового рішення законної сили.

З копіїї виконавчого листа N 2-29/2009 від 16 лютого 2009 року, який міститься в матеріалах справи зазначені відмітки про відкриття виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, тобто вбачається, що зазначений виконавчий лист пред`явлено до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, посилання заявника, що після вступу в законну силу рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2009 року виконавчий лист повинен бути пред`явлений до виконання в межах річного строку, не заслуговують на увагу.

З відмітки, які містяться на копії виконавчого листа № 2-29\2009 вбачається, що вказаний виконавчий лист неодноразово було пред`явлено стягувачем Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк» до виконання до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро). Виконавче провадження відкривалось на протязі 2012 - 2018 років вісім разів та відповідно державний виконавець виносив постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Останній раз було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП N 59720419 від 07 серпня 2019 року на виконання виконавчого листа N 2-29/2009 виданого 16 лютого 2009 року, що свідчить про переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. 

Таким чином, аналіз матеріалів виконавчого провадження, дає підстави для висновку про те, що ПАТ АКБ "Індустріалбанк» " в період з лютого 2009 року по серпень 2019 року вчасно пред`являло до виконання органам виконавчої служби виконавчий лист N 2-29/2009 від 16 лютого 2009 року. 

Отже, належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що стягувачем було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 суду не надала.

Суд першої інстанції, дослідив усі обставини справи, надав оцінку всім доказам у справі, у зв`язку з чим прийшов до вірного висновку щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 , оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив. 

Доказів, які б свідчили про те, що виконавчий лист видано помилково та /або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, матеріали справи також не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд видав виконавчий лист зазначивши невірний строк пред`явлення його до виконання, що в подальшому помилково державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, тому не підлягає виконанню, спростовується вищевикладеними висновками.

Крім того, доводи апеляційної скарги, про невідповідність виданого виконавчого листа вимогам, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", не беруться колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження" ( №606-ХІV) в редакції, що діяла на час видачі виконавчого листа, статтею 19 передбачалися вимоги до виконавчого документа, а саме: у виконавчому документі зазначаються: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Як вбачається з виконавчого листа, виданого Приморським районним суом Запорізької області 16 лютого 2009 року, він відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки містить всі необхідні реквізити.

Посилання апеляційної скарги про те, що у виконавчому листі виданному Приморським районним судом Запорізької області 16 лютого 2009 року заповнений Прописом «від руки» (так само як і строк пред`явлення виконавчого листа до виконання), текст та цифри написані нерозбірливо, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в розумінні ст. 432 ЦПК України, тобто обставини, з якими процесуальний закон пов`язує визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, судом не встановлено.
Вагомих та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги, які фактично повторюють зміст заяви не спростовують висновків суду першої інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Заборгованість за кредитним договором не погашена, зобов`язання позичальника залишилися невиконаними.

Отже, судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, судове рішення в силу статті 3 Закону України " Провиконавче провадження" підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі, зважаючи на встановлений Законом України " Про виконавче провадження" порядок закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 30 травня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.