ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 травня 2022 року
м. Київ
справа № 185/8331/21
провадження № 51-5492км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника виконавчого комітету Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (далі — виконавчий комітет сільської ради), в особі секретаря сільської ради ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 28 жовтня 2021 року відмовив у задоволенні скарги представника виконавчого комітету сільської ради ОСОБА_7 (сільський голова) на бездіяльність працівників Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про кримінальне правопорушення. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, представник виконавчого комітету сільської ради ОСОБА_6 (секретар сільської ради) оскаржила його в апеляційному порядку.
Суддя Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 09 листопада 2021 року, на підставі положень п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) повернув апеляційну скаргу, як подану особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала, та заперечення інших учасників провадження 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Суть доводів у касаційній скарзі зводиться до вказівок на те, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у секретаря сільської ради на момент подачі апеляційної скарги повноважень представляти інтереси виконавчого комітету сільської ради і звертатись з апеляційною скаргою. Також скаржник зазначає, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу у своєму рішенні помилково послався на положення п. 3 ч. 2 ст. 64-1 КПК, якими визначено, що повноваження представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на участь у провадженні підтверджуються довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи, залишивши поза увагою положення пункту 2 вказаної норми процесуального закону, за якою такі повноваження підтверджуються копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа. 
Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило. 
Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні
Прокурор, навівши відповідні пояснення, підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити на підставах зазначених у скарзі, а ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 370 та ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак ухвала апеляційного суду вказаним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
Відповідно до пункту 10 ч. 1 ст. 393 КПК право подати апеляційну скаргу мають особи у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідають Конституції України (неконституційними).
У цій справі сільський голова ОСОБА_7 , діючи як представник виконавчого комітету сільської ради, звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність працівників Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя відмовив у задоволені скарги. 
Секретар сільської ради ОСОБА_6 , діючи в інтересах виконавчого комітету сільської ради, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу слідчого судді. 
До поданої апеляційної скарги, секретар сільської ради додала, серед іншого, такі документи: виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої керівником виконавчого комітету є ОСОБА_7 (голова сільської ради); рішення Вербківської сільської ради Павлоградського район Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року, яким головою виконавчого комітету визнано ОСОБА_7 ; положення про виконавчий комітет за якими, сільський голова, як керівник виконавчого комітету, представляє виконком у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; розпорядження виконавчого комітету № 156-РВ від 11 жовтня 2021 року, яким визначено, що ОСОБА_7 відбуває в щорічну відпустку з 23 жовтня по 12 листопада 2021 року включно, і на час його відпустки виконання обов`язків сільського голови покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_6 з правом першого підпису на фінансових та розпорядчих документах.
Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, дійшов висновку, що секретар сільської ради ОСОБА_6 не має права подавати апеляційну скаргу в інтересах виконавчого комітету сільської ради.
В обґрунтування свого висновку суд апеляційної інстанції вказав про те, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 64-1 КПК, повноваження представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на участь у провадженні можливо підтвердити лише довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи, а не розпорядженням (№ 156-РВ від 11 жовтня 2021 року), як в даному випадку. 
Однак з такими висновками апеляційного суду Верховний Суд погодитись не може. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що апеляційний суд у своєму рішенні послався на положення ст. 64-1 КПК «Представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження».
З одного боку, таке посилання не є коректним у контексті цієї справи, де виконавчий комітет сільської ради є заявником (ч. 1 ст. 60 КПК), а не представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ст. 64-1 КПК).
З іншого боку, хоча ст. 60 КПК передбачає, що заявником може бути юридична особа, вона не містить указівки на те, хто і на підставі яких документів може бути визнаний представником такої юридичної особи. 
У зв`язку з цим, Верховний Суд зауважує, що системний аналіз інших положень КПК (зокрема, статей 63, 64-1, 64-2) указує, що законодавець послідовно висуває уніфіковані вимоги щодо представництва юридичної особи, коли остання є іншим учасником кримінального провадження (зокрема, цивільним позивачем, цивільним відповідачем; юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження; третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт).
Зокрема, представляти юридичну особу може: (1) особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; (2) керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами; (3) працівник юридичної особи за довіреністю.
При цьому повноваження представника юридичної особи підтверджуються: (1) документами, передбаченими ст. 50 КПК, якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; (2) копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; (3) довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи.
Виходячи з наведеного, а також із загальних засад кримінального провадження Верховний Суд вважає, що представником юридичної особи, яка є заявником, можуть бути ті ж самі суб`єкти, що визначені в статтях 63, 64-1, 64-2 КПК, які на підтвердження своїх повноважень мають подати відповідні документи зазначені у вказаних нормах процесуального закону.
Право представляти виконавчий комітет сільської ради сільським головою ОСОБА_7 не викликає сумнівів, підтверджується долученими до апеляційної скарги документами та в оскаржуваному судовому рішенні не заперечується.
Однак положеннями ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" або Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Відповідно до розпорядження виконавчого комітету № 156-РВ від 11 жовтня 2021 року, ОСОБА_7 з 23 жовтня по 12 листопада 2021 року включно вибув у щорічну відпустку, і на час його відпустки виконання обов`язків сільського голови покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_6 з правом першого підпису на фінансових та розпорядчих документах.
Верховний Суд вважає, що за обставин цієї справи, перебування ОСОБА_7 у щорічній відпустці є випадком, неможливості здійснення ним своїх повноважень, а тому з урахування положень ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження сільського голови, а отже і керівника виконавчого комітету покладалися на секретаря сільської ради ОСОБА_6 , яка мала право підписувати апеляційну скаргу подану від імені виконавчого комітету сільської ради. 
При цьому ОСОБА_6 на підтвердження своїх повноважень представляти виконавчий комітет сільської ради надала документи, що відповідають тому переліку, що визначений у статтях 63, 64-1, 64-2 КПК, у випадку коли представником юридичної особи є керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами.  
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх обставин провадження, належної оцінки їм не дав, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про, те що секретар сільської ради ОСОБА_6 на момент подання апеляційної скарги не мала права представляти інтереси виконавчого комітету сільської ради.
З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що ухвалу апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому вона підлягає скасуванню, а провадження — призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно усунути вказані недоліки, належним чином виконати всі вимоги КПК та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу представника виконавчого комітету — ОСОБА_6 задовольнити, а ухвалу апеляційного суду — скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу представника виконавчого комітету Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в особі секретаря сільської ради ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3