ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року	Львів	Справа № 161/21224/21 пров. № А/857/7815/22	

 Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 27 квітня 2022 року (рішення ухвалене у м.Луцьку судом у складі головуючого судді Кихтюка Р.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
                                                        ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії DMV №2130754 від 19.11.2021 року.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення правил стоянки. Зазначає, що автомобіль дійсно належить йому, але керували ним члени його сім`ї. При цьому, авто було припарковано із дотриманням Правил дорожнього руху, оскільки у тому місці ніколи не було дорожнього знаку «Стоянку заборонено». Водночас, в момент, коли був припаркований автомобіль, дорожній знак, який забороняє стоянку був повернутий в іншу сторону.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови від 19.11.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 .. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2021 старшим інспектором Гловацьким М. А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії DMV №2130754, якою особу, яка керувала автомобілем (водій) Volkswagen Touareg, р.н. НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Як слідує із вказаної постанови, 18.11.2021 о 14.51 год. у м. Луцьку по вул. Б. Хмельницького, 47, особа, яка керувала автомобілем (водій) Volkswagen Touareg, р.н. НОМЕР_1 , порушила вимогу дорожнього знаку, а саме: здійснила стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено», чим порушила п. 8.4.в, п. 3.35 додатку 1 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУАП, його правомірно та обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, що доведено відповідачем.
Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.п.8.1, 8.2 і 8.2-1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. 
Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.
Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Відповідно до п.8.4 ПДР дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
У п. 3.35 розділу 33 ПДР йдеться про дорожній знак «Стоянку заборонено» - забороняється стоянка усіх транспортних засобів.
Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.
Згідно ч. 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються статтями 279-1 - 279-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, згідно з статтею 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу (частина перша).
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (частина третя).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (частина п`ята).
Як встановлено з матеріалів справи, в даному випадку відповідачем здійснено розгляд справи про порушення правил стоянки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), із урахуванням особливостей, визначених статтею 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно п.1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Положеннями статей 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено з оскаржуваної постанови, особа, яка керувала автомобілем (водій) Volkswagen Touareg, р.н. НОМЕР_1 , порушила вимогу дорожнього знаку, а саме: здійснила стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено». 
З метою належного фіксування факту порушення правил зупинки, інспектором з паркування, здійснено фотофіксацію автомобіля Volkswagen Touareg, р.н. НОМЕР_1 , з різних ракурсів відповідно до вимог ст.142 КУпАП 
Доводи скаржника, що на момент паркування його автомобіля дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено» був встановлений неналежно, оскільки був направлений у протилежну сторону, суд не бере до уваги, оскільки в підтвердження наведеного ним не подано жодних доказів, зокрема, фотофіксації.
Щодо покликання скаржника, що у вказаному місці ніколи не було дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено» та подання ним фотодоказу, зробленого одразу після виявлення на лобовому склі повідомлення, на якому такий дорожній знак відсутній, суд враховує доводи представника відповідача, що 18.11.2021 дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено» був встановлений з 07.00 год як тимчасовий дорожній знак у зв`язку з проведенням дорожніх робіт на час їх проведення.
Щодо стосується доводів скаржника, що вказаний знак був встановлений не як тимчасовий, а як постійний, оскільки він був прикріплений на металеву трубу, де знаходився постійний дорожній знак, суд зазначає, що вказана обставина не спростовує факту вчинення позивачем порушення вимог дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено». При цьому, відсутні висновки відповідних організацій, відповідно, водії не мають право порушувати правила дорожнього руху, а саме, не дотримуватись вимог знаку, який встановлений відповідними органами.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видно, що власником автомобіля «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_1  є ОСОБА_1 .
Так, як слідує з матеріалів справи, позивач покликається на те, що автомобіль був припаркований не ним, а його батьком, в день винесення оскаржуваної постанови він автомобілем не керував.
Згідно ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Згідно ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 142 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: - ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Колегія суддів звертає увагу не те, що в Департамент муніципальної варти Луцької міської ради особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, із відповідною заявою про звільнення відповідальної особи від відповідальності за адміністративні правопорушення не зверталася, тому, відповідальність у даному випадку несе саме власник транспортного засобу.
Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які оформлені у встановленому законом порядку та мають бути враховані судом.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений частиною 1 статт 122 КУАП, що свідчить про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-                                                 
                                                    ПОСТАНОВИЛА:                                                            
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2022 року у справі № 161/21224/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.      

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська