ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6176/21 	Головуючий у 1-й інстанції   Братасюк В.М 	
Провадження № 22-ц/817/225/22 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 304090100 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Хома М. В., 
за участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/6176/21  за апеляційною скаргою акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2021 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", третя особа ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим, -
ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (далі - АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" ) звернулось до суду з позовом (вподальшому уточнивши розмір позовних вимог) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТзОВ «Кременецька кераміка» було укладено кредитний договір №38/08-КЛ від 07.08.2008 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та АТ «Індустріально-експортний банк» укладено договір іпотеки від 07.08.2008 року, у відповідності до якого для забезпечення основного зобов`язання передано в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер: 6125287500:01:018:0023. 
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_1 30.04.2020 року набув право власності на земельну ділянку, що є предметом договору іпотеки та на житловий будинок, який знаходиться на ній, а отже зобов`язання іпотекою не припинилось, тому на підставі ч.5,6 ст. 6, ст. 23 Закону України «Про іпотеку» просили суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.08.2008 року, що складається з земельної ділянки, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер: 6125287500:01:018:0023 та житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований на вказаній земельній ділянці та належить на праві власності ОСОБА_1 .
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.
З вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги банку за кредитним договором №38/08-кл від 07.08.2008 року в розмірі 104 916 дол. США 45 центів та 76 545 грн.87 коп. пені.
В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним позовом до АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" про визнання договору іпотеки припиненим.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 30.04.2020 року між ОСОБА_4 та ним укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець продала та передала йому у власність, як покупцеві, земельну ділянку, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер: 6125287500:01:018:0023.
Згідно відомостей з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження іпотекою та накладення будь-якого обтяження (арешту) на майно не було. 
Зазначає, що він не є стороною правочину, а отже не міг знати про наявність вимог банку про звернення стягнення на земельну ділянку.
Звертає увагу, що положеннями ст.609 ЦК України визначено підставою для припинення зобов`язання ліквідацію юридичної особи, що є наслідком припинення іпотеки (ст.17 ЗУ "Про іпотеку"). Жодна із цих правових догм не передбачає дію іпотеки після припинення основного зобов`язання.
Крім того, взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки, оскільки у державному реєстрі відсутні відомості про обтяження майна іпотекою, то відсутні права та обов`язки учасників правочину, а тому є підстави для визнання договору іпотеки припиненим.
Вказує, що постанова ВС від 18.12.2019 року не має преюдиційного значення у даній справі, оскільки відмінні учасники судового процесу.
Також зазначає, що зобов`язання згідно договору іпотеки є припиненим у зв`язку з його виконанням спадкоємцем іпотекодавця - ОСОБА_5 .
28.10.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці Смиковецької сільської ради Підволочиське шосе Тернопільського району Тернопільської області, у зв`язку із чим просив у задоволені цих позовних вимог відмовити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2021 року у задоволенні позову АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», третя особа ОСОБА_2 за зустрічним позовом - задоволено.
"Визнано припиненим Іпотечний договір від 07 серпня 2008 року, укладений між АТ «ІНДЕКС - БАНК» (правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бойко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 5111.
Стягнуто з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь ОСОБА_1 908 грн понесених судових витрат."
       В апеляційній скарзі АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити, а первісний позов АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що врегулювання боргових зобов`язань ОСОБА_3 з його спадкоємцями та у зв`язку з цим відкликання будь-яких претензій до них, могло стосуватись лише майна, яке увійшло до спадкової маси, тоді як предмет іпотеки до неї не ввійшов (земельна ділянка відчужена ОСОБА_3 ОСОБА_4 у 2013 році), тому відсутні підстави для відступлення від висновків ВС, викладених у постанові від 18.12.2019 року у справі №607/11446/16-ц, якою іпотечний договір визнано дійсним.
       Вказує, що банком надано первинні бухгалтерські документи, що підтверджують зменшення заборгованості, яка була визнана судом у справі №607/1146/16-ц.
       Звертає увагу на те, що відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в т.ч. в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
       Що стосується відсутності запису в реєстрах про перебування нерухомого майна в іпотеці, то з цього приводу слід зазначити, що даній обставині була надана оцінка Верховним Судом при перегляді справи №607/11446/16-ц.
       Відповідно до ч.ч.5,6 ст.6 Закону України "Про іпотеку" якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані, тому на переконання апелянта предметом іпотеки разом із земельною ділянкою є предметом іпотеки є і житловий будинок, який на ній розташований.
       Аналогічні правові позиції викладено в ухвалі ВС від 11.12.2019 року у справі №520/1185/16-ц та постанові ВС від 21.03.2018 року у справі №235/3619/15-ц.
       При задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що іпотекодавцем (його спадкоємцями) було виконано зобов`язання за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і разом з тим ліквідовано юридичну особу позичальника, проте жодних, із визначених ст.17 Закону України "Про іпотеку" підстав для припинення іпотеки ОСОБА_1 не доведено.
       Вважає, що ліквідація юридичної особи позичальника не є в даному спорі підставою для припинення іпотечного зобов`язання, про що зазначив суд, так як апелянт реалізував своє право щодо іпотекодавця, пред`явивши до нього позов (позов до попереднього власника земельної ділянки було пред`явлено у 2016 році, а ліквідація юридичної особи відбулась в 2017 році) до ліквідації юридичної особи боржника.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що судовими рішеннями у справі №2-3815/10 задоволено позовні вимоги іпотекодержателя в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому вимога про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без задоволення.
       Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо відсутності порушеного права іпотекодавця, оскільки набрало законної сили судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
       Відсутні спростування висновків суду про те, що доказом який підтверджує повне виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем є постанова старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження №50026445 з виконання виконавчого листа №2-3815/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом, на виконання рішення суду від 30.10.2010 року.
       Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач як іпотекодержатель використав своє право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому таке рішення є виконаним.
       Твердження скаржника про те, що земельна ділянка, яка є предметом іпотеки не увійшла до спадкової маси, тому врегулювання боргових зобов`язань із спадкоємцями ОСОБА_3 не могло стосуватись погашення заборгованості за кредитним договором, є непослідовними на необґрунтованими.
       Зазначає, що погашенням узгодженої між кредитором та спадкоємцем померлого суми заборгованості в межах вартості іпотечного майна, зобов`язання боржника є припиненим, що в свою чергу зумовлює припинення договору іпотеки, як правочину, яким забезпечувалось виконання основного зобов`язання.
       Вважає, що суд обґрунтовано відхилив, як преюдиційний доказ, постанову ВС від 18.12.2019 року у справі №607/11446/16-ц, зазначивши про відмінність складу учасників, зокрема сторони відповідача за первісним позовом.
       Аналогічні правові висновки містяться у постанові ВС від 18.12.2019 року у справі №761/29966/16-ц.
       Заборгованість, яка стягнута з позичальника увійшла до ліквідаційної маси, тому з ухваленням судового рішення про ліквідацію юридичної особи вважається такою, що погашена. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання та за умови відсутності юридичної особи, на котру покладено обов`язок виконати зобов`язання за кредитним договором, зобов`язання за кредитним договором припинилось. Разом з тим, в подальшому спадкоємцями іпотекодавця виконано вимоги кредитора в повному обсязі, у зв`язку з чим проведено виконання зобов`язання належним чином і відповідно проведено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, в повному обсязі. Ці обставини мали бути відображені у первинних бухгалтерських документах, а саме: виписці по рахунку, копії якої, на підтвердження заборгованості банком надано не було.
       При розгляді справи №607/11446/19 ВС надав правові висновки щодо застосування ст.23 Закону України "Про іпотеку" без врахування зазначених обставин, оскільки докази, на їх підтвердження банком надані не були.
       Матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів наявної заборгованості за кредитним договором, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку.
       Згідно відомостей в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження іпотекою та накладення будь-якого обтяження (арешту) на майно не вносилось. Дана обставина визнана позивачем, а отже є такою, що встановлена.
       Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу банку безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає.
       В судовому засіданні представник АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - Ільків С.М. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись, на доводи викладені в ній.
       Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступниками якого є: ПАТ «Креді Агріколь Банк», а в подальшому АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та ТзОВ «Кременецька кераміка» укладено кредитний договір №38/08-КЛ, згідно з яким позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію у сумі 100 000,00 дол. США.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та АТ «Індустріально-експортний банк» укладено договір іпотеки від 07 серпня 2008 року.
У відповідності до п.п.1.1 цього договору предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; кадастровий номер 6125287500:01:018:0023.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2010 року у справі №2-3815/10 стягнуто солідарно з TOB «Еліт плюс К», ТОВ «Кременецька кераміка», ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 41/08-КЛ у сумі 105 582, 30 дол. США, що станом на 14 вересня 2009 року еквівалентно 842 842, 38 грн та заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 38/08-КЛ - 56 695, 81 грн.
Звернено стягнення на предмет іпотеки: на належний TOB «Кременецька кераміка» комплекс - цегельний завод та належну ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, з вартості яких підлягає сплаті 105 582, 30 дол. США (еквівалент 842 842, 38 грн) та 56 695, 81 грн заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 38/08-КЛ, шляхом надання Банку права продажу від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі з укладанням договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 грудня 2010 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 червня 2010 року в частині солідарного стягнення суми заборгованості з юридичних осіб TOB «Еліт плюс К» та TOB «Кременецька кераміка» на користь позивача скасовано, і в цій частині провадження у справі закрито.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2011 року у справі №2/15/5022-211/2011, яка набрала законної сили, позов ПАТ «Індекс-Банк» (після зміни найменування - ПАТ «Креді Агріколь Банк») до ТОВ «Кременецька кераміка» про стягнення 1 084 888, 88 грн заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором №38/08-КЛ задоволено частково.         Стягнуто з TOB «Кременецька кераміка» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» - 794 492,13 грн - заборгованості за кредитом, 203 588,72 грн - заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, 10 262,16 грн - заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, 13 346,30 грн - пені за прострочення сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом, 10 216,89 грн - відшкодування витрат зі сплати державного мита та 222,25 грн відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Із змісту постанови Верховного Суду від 18.12.2019 року вбачається, що 10 квітня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та TOB «Укрпрестижбуд» укладено договір про відступлення прав та договір про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно з якими здійснено відступлення грошових вимог за кредитним договором від 07 серпня 2008 року №38/08-КЛ та за договором іпотеки від 07 серпня 2008 року, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 лютого 2013 року договір про відступлення прав та договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 10 квітня 2012 року визнані недійсними.
07 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Власенко І.В. за заявою TOB «Укрпрестижбуд» вилучена заборона відчуження земельної ділянки, кадастровий №6125287500:01:018:0023, що належала ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
18 вересня 2013 року ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року.
У жовтні 2016 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просило звернути стягнення на вищезазначену земельну ділянку, що належить останній на праві приватної власності.
В позові банк посилався на те, що відчужена земельна ділянка є предметом іпотеки і дана іпотека є дійсною. 
При цьому банк не згадував про закінчене 29.06.2016 року постановою державного виконавця виконавче провадження, у зв`язку з із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та зняте державним виконавцем обтяження майна іпотекою . 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2017 року у справі про банкрутство ТОВ «Кременецька кераміка», яка набрала законної сили, ухвалено ліквідувати ТОВ «Кременецька кераміка». Встановлено, що вимоги всіх кредиторів до банкрута, у тому числі заявлені у цій справі, а саме ПАТ «Креді Агріколь Банк» на суму 732 586,00 грн, а також ті вимоги, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними.
Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27 лютого 2017 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Кременецька кераміка» - у зв`язку з визнанням її банкрутом.
Також встановлено, що до ліквідаційної маси ввійшли вимоги банку до позичальника на суму 732586,00 грн.. Земельна ділянка, яка є предметом іпотеки та забезпечує виконання кредитного договору від 07.08.2008 року, не увійшла до ліквідаційної маси. Разом з тим, ПАТ «Креді Агріколь Банк» реалізувало своє право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись до суду з позовом у жовтні 2016 року в період дії договору іпотеки, коли зобов`язання, забезпечене іпотекою, належним чином не виконувалося, та до виключення боржника з Реєстру.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 607/11446/16-ц, позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 задоволено.
Звернуто стягнення на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, що належала (на час ухвалення судового рішення) ОСОБА_4 на праві приватної власності, для задоволення вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк», згідно з кредитним договором від 07 серпня 2008 року в сумі 124 312, 21 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановлено початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.
12.11.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. відкрито виконавче провадження №6363674.
30.04.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мартинюк І.З., за умовами якого продавець продала та передала у власність покупцеві земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023 (а.с.81, т.1).
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконані робочу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
За змістом ч. 3 ст. 593 ЦК України припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смерті.
Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 
Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку").
Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
За приписами п. 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.         Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації, у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження"), а згідно ч. 1 ст. 50 цього ж Закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (в редакціях чинних на 29.06.2016 року - дату винесення постанови державним виконавцем). 
Судом встановлено, що 06 червня 2016 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» надіслало ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , як спадкоємцям померлого ОСОБА_3 - сторони виконавчого провадження, вимогу - претензію у якій банк просив погасити заборгованість згідно виконавчого листа у справі № 2-3815/10, який виданий 10.04.2015 року Тернопільським міськрайонним судом про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 105 582,10дол. США (еквівалент 842 842,38 грн) та 56 695,81 грн. за кредитним договором.
В подальшому між банком та ОСОБА_2 , котра є єдиним дієздатним спадкоємцем померлого, було досягнуто згоди щодо суми боргу, яка підлягає погашенню за рахунок іпотечного майна і в межах його вартості, та визначено її розмір - 560 401, 73 гривень. Після укладання між Банком та ОСОБА_2 ряду договорів та сплатою останньою коштів в сумі 560 401 гривень 73 коп. в рахунок погашення боргу, Банк відмовився від претензій за вказаним виконавчим листом, що стверджується довідкою ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 31.01.2019 року і відповідно державним виконавцем було закінчено виконавче провадження стосовно вимог щодо звернення стягнення на іпотечне майно - земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023 та знято обтяження майна іпотекою (а.с. 97 т.1). 
Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.06.2016 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Кущаком В.Б. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50026445 з виконання виконавчого листа № 2-3815/10, виданого 10.04.2015 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 105 582,30 дол. США, що еквівалентно 842 842,38 грн та 56 695,81 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка була чинна на час винесення постанови), а саме у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Також, державним виконавцем було застосовано наслідки завершення виконавчого провадження, а саме було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи забезпечення примусового виконання (а.с. 97 т.1).         
Підставою для закінчення виконавчого провадження стало письмове звернення стягувача - ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 10.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із відсутністю будь-яких претензій по виконанню вищезазначеного виконавчого листа.
Постанова державного виконавця Банком не оскаржувалася.
Посилання представника банку в судовому засіданні на недобросовісність працівника банку, який займався даним виконавчим провадженням та його подальше звільнення не заслуговують на увагу, оскільки з її пояснень вбачається, що він був звільнений за власним бажанням, дисциплінарних порушень в його діях встановлено не було.
Крім того, згода спадкоємців ОСОБА_3 на добровільне погашення боргу перед банком та закінчення виконавчого провадження свідчить про їх добросовісність з виконання взятих померлим за життя зобов`язань та уникнення в майбутньому спорів з новим власником спірної нерухомості - земельної ділянки.

Із змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, з врахуванням норм вищезазначеної статті, встановлених обставин справи, а також ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що обраний ОСОБА_1 спосіб юридичного захисту є ефективним. 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту наявності заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, а також з того, що банк вже використав своє право на звернення до суду за захистом своїх прав, як іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і дане судове рішення є виконаним.
Разом з тим, із врахуванням встановлених судом фактів: ліквідації юридичної особи - позичальника і відповідно припиненням основного зобов`язання за кредитним договором та виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед банком, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову та визнання договору іпотеки припиненим, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційних скаргах, у апеляційного суду відсутні.
Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум, ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" - залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.
Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на сторони в межах сум, ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 31 травня 2022 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.