ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року	Львів	Справа № 140/3832/22 пров. № А/857/10019/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Святецького В.В., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Вовка А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року (головуючого судді Денисюка Р.С. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 39 хв. в м. Луцьк) у справі №140/3832/22 за позовом ОСОБА_1 до Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.05.2022 звернувся в суд з позовом до Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2022 ВП № 68857901 та про стягнення виконавчого збору від 22.04.2022 ВП № 68857901.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року задоволено позов повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та представник позивача направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 17.02.2022 у справі № 167/861/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу  в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн та стягнуто судовий збір в сумі 496,20 грн.
Відповідно до частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 протягом 15 днів з дня вручення постанови, а разі в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний розмір штрафу 34000 грн (а.с.59-66).
Постановою Волинського апеляційного суду від 11.04.2022 було залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника, а постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 17.02.2022 - без змін (а.с.19-20).
Листом № 167/861/21/1878/2022 від 20.04.2022 Рожищенський районний суд Волинської області направив до відповідача копію постанови про накладення штрафу з ОСОБА_1 для виконання (а.с. 15, 67).
Постановою старшого державного виконавця Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Мельничука В.А. про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2022 ВП № 68857901 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 167/861/21 від 17.02.2022 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34000,00 грн. (а. с. 10 зворот).
22.04.2022 старший державний виконавець Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Мельничук В.А. у ВП № 68857901 виніс також постанову про стягнення виконавчого збору, за якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 3400,00 грн. (а. с. 11 зворот).
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 02.05.2022 № 0.0.25324658721 та 0.0.253324665571 сплатив штраф в розмірі 17000 грн. та 496,20 грн. судового збору в користь державного бюджету (а. с. 17).
Не погоджуючись з постановами від 22.04.2022, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).
З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частинами другою, четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За приписами частин першої, третьої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.
Згідно із частинами першою, другою статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, в розумінні частин першої, третьої статті 307, частин першої, другої статті 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При цьому, лише у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби та у порядку примусового виконання такої постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
З матеріалів справи вбачається, що постанова Рожищенського районного суду Волинської області у справі № 167/861/21 від 17.02.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 була оскаржена в апеляційному порядку.
Згідно постанови Волинського апеляційного суду від 11.04.2022 апеляційна скарга була залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції про накладення штрафу в розмірі 17000 грн - без змін.
При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що при апеляційному розгляді справи позивач участі не брав, так як на той час перебував в лавах ЗСУ.
Разом з тим, листом Рожищенського районного суду Волинської області від 10.05.2022 № 03/13/4/22 підтверджено, що у матеріалах справи № 167/861/21 відсутні повідомлення, розписки та будь -які інші документи, які б підтверджували факт повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом, рішенням якого залишено без змін постанову суду першої інстанції (а.с.14).
Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що постанова від 11.04.2022 Волинського апеляційного суду була вручена позивачу.
Як стверджує позивач, про залишення апеляційної скарги без задоволення йому стало відомо 01.05.2022 та 02.05.2022 ним добровільно сплачено штраф та судовий збір.
Суд звертає увагу, що у випадку оскарження постанови про накладення штрафу в судовому порядку штраф підлягає добровільній сплаті протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що до відкриття виконавчого провадження згідно із оскаржуваною постановою від 22.04.2022 ВП № 68857901 позивач ОСОБА_1 отримав постанову Волинського апеляційного суду від 11.04.2022 у справі № 167/861/21, а тому був позбавлений права на добровільну сплату штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання відповідного повідомлення.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Рожищенським районним судом Волинської області в порушення вимог ст. 307, 308 КУпАП постанова про стягнення штрафу з позивача від 17.02.2022 була направлена на примусове виконання 20.04.2022, до закінчення строків, визначених для добровільної сплати, що в свою чергу потягнуло за собою порушення прав ОСОБА_1 та, як наслідок, застосування до нього подвійної санкції за невчасну сплату штрафу за відсутності для цього підстав, що є неприпустимим. Рожищенський районний суд Волинської області не переконався, що позивач дійсно отримав постанову апеляційного суду від 11.04.2022 у справі № 167/861/21 та без наявності таких відомостей та закінчення строків на добровільне виконання скерував постанову від 17.02.2022 для примусового виконання шляхом стягнення подвійного розміру штрафу.
Відтак, апеляційний суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 станом на 22.04.2022 (дату відкриття виконавчого провадження) у встановленому законом порядку, не отримував постанову Волинського апеляційного суду від 11.04.2022 у справі № 167/861/21 та на момент направлення її для примусового виконання 20.04.2022 не закінчилися строки добровільної сплати штрафу, чим був позбавлений права на добровільну сплату штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання постанови, а тому постанова Рожищенського районного суду від 17.02.2022 не могла бути звернута до примусового виконання, а відтак наявні підстави для скасування оскаржуваної у цій справі постанови про відкриття виконавчого провадження, доводи апелянта про обов`язковість повідомлення позивача про результат розгляду справи не спростовують вказаного судом, яким проаналізував матеріали справи та прийняв обґрунтоване і правильне рішення.
При вирішенні даної справи суд враховує, що державні виконавці в силу Закону №  1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку чи отримання правопорушником повідомлення про залишення скарги без задоволення. Станом на 22.04.2022, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не мав правових підстав для повернення постанови суду від 17.02.2022 без прийняття до виконання та був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.
За правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону   і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням. З огляду на відсутність у спірної постанови такої властивості, як протиправність, належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача буде саме скасування постанови (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі №  826/15117/17).
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2021 ВП №68857901 належить задовольнити та слід скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 22.04.2022, яка виноситься в межах відкритого виконавчого провадження, відповідно суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Доводи відповідача щодо неналежного відповідача у справі є необґрунтованими, оскільки оскаржуються постанови вказаного органу, такий правильно зазначений позивачем та щодо нього прийняте рішення суду.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) – залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №140/3832/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Святецький

                                                                                            В.В. Гуляк