ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/6837/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (суддя Сацький Р.В., повний текст рішення складений 06.12.2021) в адміністративній справі 
за позовом  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області     
до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
третя особа ОСОБА_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, - 

в с т а н о в и в :

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області у серпні 2021 року звернулося до суду з позовом, в якому просило: 
-          визнати неправомірними дії Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області щодо відмови від видання наказу про перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 ;
-          зобов`язати Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області видати наказ про перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 01 по 13 січня 2020 року з утриманням на користь державного бюджету суми зайво виплаченої доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 за вислугу років у вищевказаний період. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що вимога органу державного фінансового контролю є обов`язковою для підконтрольної організації, що і стало підставою звернення ТУ ДСА в Запорізькій області до суду з позовом про видання наказу про перерахунок суддівської винагороди, як способу усунення тих порушень, які вбачає Східний офіс Держаудитслужби в Запорізькій області.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І квартал 2021 року Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області в період з 25.02.2021 по 25.05.2021    (із зупиненням в період з 15.03.2021    по 17.03.2021, з 22.03.2021 по 18.04.2021, з 29.04.2021    по 11.05.2021    та з 14.05.2021    по 16.05.2021) проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області    за період з 01.01.2019 по 31.12.2020.
За результатами проведення ревізії складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.05.2021 № 08.08-20/7, в якому посадові особи органу державного фінансового контролю доходять висновку про те, що з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23  Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII  судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020    втратили право на отримання доплат до посадового окладу. 
Територіальне управління ДСА України в Запорізькій області направило на адресу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області пояснення, у яких наголошувало на тому, що виплата суддям, які не здійснювали повноваження через обставини, що не залежать від них особисто або не були обумовлені їхньою поведінкою, доплат до посадового окладу у 2020 році здійснювалася відповідно до  Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018  на підставі наказів, виданих головами місцевих загальних судів Запорізької області у межах їх повноважень.
До Територіального управління ДСА України в Запорізькій області надійшов Висновок на заперечення до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, в якому зазначено, що заперечення Територіального управління не приймаються.
Також до Територіального управління надійшла вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 «Про усунення виявлених порушень», в якій вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів.
На виконання вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 ТУ ДСА України в Запорізькій області направлено на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області лист від 21.07.2021 № 08-04/3106 з проханням видати наказ про перерахунок суддівської винагороди судді Мелітопольського міськрайонного суду    Запорізької області ОСОБА_1 за період з 01 по 13 січня 2020 року.
До Територіального управління надійшов лист Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.07.2021  № 01-2/120/2021 про відсутність підстав для видачі наказу про перерахунок суддівської винагороди судді Сметаніній А.В.
Вважаючи неправомірними такі дії Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області звернулося до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Статтею 135 Закону врегульовано питання щодо суддівської винагороди.
Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Згідно із пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  від 07.07.2010 № 2453-VI.
Частиною 10 статті 133 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») установлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 положення частини третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI  визнано    неконституційними та вони втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Положення пункту 22 та пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII виключено на підставі Закону України від 16.10.2019 №  193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 01.01.2020.
Згідно з частиною 10 статті 135 Закон № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
З матеріалів адміністративної справи встановлено, що Указом Президента України від 24.04.2012 № 286/2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2018 № 150-к відновлено з 04 грудня 2018 року виплату щомісячної доплати за вислугу років відповідно до  рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.11.2019 № 141-к встановлено з 08 жовтня 2019 року судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 , як такій, що пройшла кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад згідно зі штатним розписом.
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.01.2020 № 02-к відповідно до Указу Президента України № 7/2020 від 14 січня 2020 року «Про призначення суддів» ОСОБА_1 вважати такою, що приступила до виконання повноважень зі здійснення правосуддя з 15 січня 2020 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.
З наведених обставин слідує, що фактично підставою для звернення до суду з позовом стало переконання органу державного фінансового контролю щодо відсутності підстав для отримання суддями, які не здійснювали правосуддя, доплат до посадового окладу, починаючи з 01.01.2020.
Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Ухвалюючи рішення № 11-р/2018 від 04 грудня 2018 року Конституційний Суд України вирішив, зокрема: «Визнати таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), положення  частини десятої  статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року  № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу»,  для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року  № 1402-VIII  зі змінами, а саме:
-  частини першої  статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
-  частини восьмої  статті 56,  частин першої,  другої статті 89  щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
-  частини третьої статті 82,  частин шостої,  сьомої статті 147  щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
Положення частин  третьої,  десятої  статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року  № 192-VІII, які визнані неконституційними  пунктами 1,  2  резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті 3.4. Рішення Конституційний Суд України звернув увагу на те, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме  Законом № 2453  у редакції  Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються  Законом № 1402.
Зазначено, що позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення  частини десятої  статті 133 Закону № 2453 у редакції  Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні  частини десятої  статті 133 Закону № 2453 у редакції  Закону № 192  підхід до об`єднання усіх   випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням  частини десятої  статті 133 Закону № 2453 у редакції  Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень  Закону № 1402  суперечить частинам  першій,  другій  статті 126 Конституції України.
Враховуючи наведені висновки Конституційного Суду України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення  Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
При цьому, проаналізувавши підстави, які визначені Конституційним Судом України, для визнання неконституційними окремих норм права, а також врахувавши те, що положення частини 10  статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018    за № 11-р/2018  не конституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказане Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018  (Справа №1-7/2018(4062/15) стосується не тільки попередніх редакцій  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч. 10 ст. 135 нині діючого Закону України від 02.06.2016 за № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню, тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону України від 02.06.2016 за № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги приписи статей 147 та  151-2 Конституції України щодо обов`язковості рішень Конституційного Суду України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для неотримання доплат до посадового окладу суддями, які не здійснювали правосуддя з незалежних від них причин, з 01.01.2020.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :
          
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.  
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в адміністративній справі № 280/6837/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 07 червня 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 07 червня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова