ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 200/6676/20-а
адміністративне провадження № К/990/1491/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 200/6676/20-а
за позовом ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, третя особа - прокуратура Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (суддя Загацька Т.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року (головуючий суддя - Геращенко І.В., судді: Гайдар А.В., Казначеєв Е.Г.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
1.          У липні 2020 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, третя особа - прокуратура Київської області, у якому, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії № 252 від 09 квітня 2020 року про неуспішне проходження прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_2 атестації за результатами складання іспиту у форм анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
2.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 15 жовтня 2019 року подала письмову заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. У зв`язку з успішним проходженням першого етапу атестації, її було допущено до складання іспиту на загальні здібності і навички у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, за результатами якого вона набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту. Позивачка вказує, що під час проходження вказаного іспиту відмічалися технічні неполадки, зависання комп`ютерної техніки, особливо при виконанні вербальних завдань, при цьому жодні акти щодо цього не складалися. Зазначає, що не погодившись із кількістю отриманих балів за результатами складання іспиту, вона звернулася із заявою до голови Другої кадрової комісії з проханням повторно скласти іспит. Однак, відповідь на свою заяву не отримала. Натомість, 09 квітня 2020 року Друга кадрова комісія ухвалила рішення № 252, яким  визнала ОСОБА_2 такою, що неуспішно пройшла атестацію. Позивачка уважає спірне рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки атестація проводилася з порушенням процедури, має дискримінаційний характер, а сам іспит на «загальні здібності і навички» взагалі не передбачений Законом України від 19 вересня 2019 року №   113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ). Крім того, спірне рішення підписане неуповноваженими членами кадрової комісії та не містить мотивів щодо того, за яким конкретно критерієм позивачка не відповідає займаній посаді. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
4.          Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили  з того, що результат складеного прокурором іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички є одним з етапів проходження атестації, тобто самостійним показником визначення рівня його професійної компетентності. Під час проведення атестації Комісія вирішує питання відповідності прокурора здійснювати свої повноваження, а тому така особа повинна підтвердити свою відповідність за певними критеріями та відповідними показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія. За правилами пункту 16 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №   113-ІХ якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, установлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок № 221), це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Таким чином, результати атестації ОСОБА_2 на етапі складання нею іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички об`єктивно свідчать про наявність підстав для ухвалення Комісією рішення про неуспішне проходження нею атестації.
5.          Суди визнали необґрунтованими доводи позивачки про дискримінаційні умови під час складання нею двох іспитів в один день - 03 березня 2020 року та поза межами робочого часу у порівнянні із складанням іспитів співробітниками Офісу Генерального прокурора у різні дні, оскільки відповідна процедура проходження тестування не була передбачена Порядком № 221 на момент складання іспитів працівниками Офісу Генерального прокурора. У той же час, на момент проходження тестування позивачкою до Порядку № 221 були внесені зміни наказом Офісу Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65. Крім того, приписи Порядку № 221 не передбачали жодних обмежень у часі дня складання іспиту.
6.          Оцінюючи посилання позивачки на те, що невідповідність результатів тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки фактичним результатам зумовлена технічними збоями програмного забезпечення, які не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, суди зазначили наступне.
7.          Результати складання позивачкою іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (90 балів) відображені у відповідній відомості, у якій остання проставила власний підпис, чим підтвердила їх достовірність. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивачки щодо процедури та порядку складання іспиту відсутні. Крім того, листами ТОВ «Сайметрікс-Україна» підтверджено, що 03 березня 2020 року будь-яких технічних проблем, пов`язаних із проведенням тестування встановлено не було. Суди дійшли висновку про те, що якщо ОСОБА_2 уважала неможливим у належний спосіб скласти тестування, то повинна була відразу звернутися до комісії чи відповідних посадових осіб із заявою, чого нею зроблено не було, що викликає сумніви в наявності перешкод для складання іспиту.
8.          При цьому суди встановили, що на засіданні Другої кадрової комісії 09 квітня 2020 року було розглянуто заяву ОСОБА_2 та установлено, що за даними системи тестування та відомостей про його результати тестування нею було завершено, під час проведення тестування будь-які акти не складалися. З огляду на це кадрова комісія вирішила, що підстави, передбачені пунктом 7 Порядку № 221, для повторного складання ОСОБА_2 іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні.
9.          Також суди визнали необґрунтованим посилання позивача на порушення відповідачем конституційного права на працю, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не звільнена з посади прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва прокуратури Київської області з огляду на вимоги статті 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
10.          У підсумку суди попередніх інстанцій зазначили про те, що позивачка, подаючи заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, цілком і повністю була ознайомлений з умовами і процедурами її проведення та погодилася на їх застосування. Тобто розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації. В іншому випадку, позивачка мала повне право відмовитися від проходження атестації та не подавати відповідну заяву чи окремо оскаржити Порядок № 221, чого нею зроблено не було. 
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
11.          11 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, в якій скаржник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
12.          Касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права - пунктів 12, 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, пункту 13 розділу І та пункту 5 розділу V Порядку № 221 та пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок № 233) та порушення норм процесуального права - статей 2, 72, 73, 75, 76, частини другої статті 77, 79, 242, 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що полягає у неправильному встановленні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи та не перевірки рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.
13.          Підставами касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_2 вказує пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 червня 2021 року у справі № 640/9398/20 та від 24 червня 2021 року у справі № 280/5009/20; відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 184 КЗпП України у разі наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.
14.          На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник вказує, що Верховним Судом у справах №640/9398/20, № 280/5009/20 сформовано правову позицію про те, що якщо під час складання іспиту мали місце технічні проблеми, такий іспит є таким, що не відбувся з причин незалежних від членів комісії та особи, яка його складала. Водночас, указані висновки Верховного Суду не застосовані судами при розгляді даної справи, правовідносини у якій, на думку позивачки, є подібними до тих, що склалися між сторонами у згаданих справах.
15.           ОСОБА_2 стверджує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у справі доказів, які свідчать про усунення технічних збоїв у роботі програмного забезпечення 03 березня 2020 року. На думку позивачки, листи ТОВ «Сайметрікс-України», що взяті судами до уваги, не є такими доказами, а інших - відповідачем не надано. Крім того відповідачем не доведено, що за результатами складання іспиту ОСОБА_2 набрала саме 90 балів. При цьому обов`язок доведення зазначених обставин у силу частини другої статті 77 КАС України покладений на Офіс Генерального прокурора.
16.          Також касатор зазначає, що судами попередніх інстанцій не перевірено оспорюване рішення кадрової комісії на відповідність критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України. Не відповідає це рішення й положенням пункту 12 Порядку № 233 щодо наведення мотивів його ухвалення та зазначення обставин, що вплинули на його прийняття. 
17.          На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України позивачка вказує, що має статус одинокої матері, яка виховує дитину віком до чотирнадцяти років, та внутрішньо переміщеної особи. Також є особою, у сім`ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком. Наголошує, що ані Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), ані Закон № 113-ІХ не містять положень щодо трудових гарантій жінок, які мають статус одиноких матерів та виховують дітей віком до чотирнадцяти років, а отже, в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КЗпП України.
18.          Позивачка апелює до того, що прийняття спірного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації має для неї негативні наслідки, адже змінилися не лише умови праці, статус, посада, а й спосіб життя та умови існування позивачки в цілому. Крім того стверджує, що протягом тривалого періоду перебуває у стані правової невизначеності, оскільки її не звільнено з органів прокуратури, трудові правовідносини з нею не припинені, але після винесення оскаржуваного рішення кадрової комісії їй тимчасово визначено робоче місце у відділі міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури та скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505. Вказані обставини свідчать, що по відношенню до позивачки досі існує ймовірність звільнення з посади на підставі положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та статті 51 Закону № 1697-VII.
19.          Наведені обставини, на думку позивачки, зумовлюють необхідність висловлення Верховним Судом позиції щодо застосування положень статті 184 КЗпП України у разі наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.
20.          Ухвалою від 01 лютого 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 . 
21.          14 лютого 2022 року від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
22.          Позиція відповідача полягає у наступному:
- подання заяви про переведення та намір пройти атестацію є правом прокурора, а не його обов`язком, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 жовтня 2021 року № 280/25298/19;
- порядок та умови атестації прокурорів є однаковими для всіх прокурорів та ґрунтуються на вимогах Закону № 113-ІХ, а тому процедура атестації була проведена без будь-яких дискримінаційних ознак відносно позивачки;
- згідно з пунктом 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор. Розділом III Порядку № 221 визначено такий етап як складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та регламентовано організацію його проведення;
- ТОВ «Сайметрікс-Україна» надавало послуги з оцінки загальних здібностей під час атестації прокурорів регіональних прокуратур шляхом забезпечення доступу учасникам тестування до тестової платформи, за допомогою якої учасникам пред`являлися тестові завдання та забезпечувалась асистентська підтримка під час тестування. Листами від 02 березня 2020 року №20320-1 та від 27 квітня 2020 року №270420-1 ТОВ «Сайметрікс-України» засвідчило виникнення технічної несправності під час проведення тестування на загальні здібності лише 02 березня 2020 року, що призвело до тимчасового зриву тестування під час його проведення. Після усунення технічної несправності у наступні дні з 03 по 05 березня 2020 року не було зафіксовано жодної технічної проблеми, які могли б вплинути на результати тестування на загальні здібності;
- протоколом засідання Другої кадрової комісії від 09 квітня 2020 року № 5 було розглянуто заяви прокурорів щодо повторного проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, в тому числі й заяву ОСОБА_2 від 03 березня 2020 року. За наслідками розгляду заяв прокурорів про повторне проходження тестування, які внаслідок порушення графіку тестування, технічних збоїв, емоційного та фізичного виснаження, особистого хвилювання та поганого самопочуття, не набрали прохідного балу, комісією зазначено, що згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати тестування з боку заявників було завершено, під час проходження тестування відповідні акти не складалися. Вказані прокурори жодних заяв щодо їх стану здоров`я з метою перенесення дати іспиту, як це передбачено у пункті 11 розділу І Порядку № 221, завчасно до комісії не подавали та фактично використали своє право на проходження відповідного етапу атестації. Таким чином, підстави для повторного проходження вказаними прокурорами, в тому числі ОСОБА_2 , етапу тестування, передбачені у пункті 7 Порядку № 221, відсутні. Відтак, заява позивачки від 03 березня 2020 року була в установлений Порядками № 221 та № 233 спосіб розглянута кадровою комісією. Отже, обставини, викладені в цьому зверненні, враховані при ухваленні спірного рішення. Сам факт звернення прокурора із заявою про технічні збої програмного забезпечення після неуспішного проходження ним тестування не є доказом їх наявності;
- у спірному рішенні наявне його обґрунтування - набрання позивачем за результатами тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів (90), що є меншою прохідного балу для успішного складення іспиту (93). З огляду на специфіку цього рішення воно не потребує іншого обґрунтування та мотивування. Водночас позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів наявності порушень кадровою комісією при прийнятті оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат - неуспішне проходження нею атестації.
23.          15 лютого 2022 року від Київської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому третя особа просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. У відзиві зазначено, що у зв`язку з тим, що за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_2 набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, Кадровою комісією № 2 на підставі пунктів 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, пункту 6 розділу І, пункту 6 розділу III Порядку № 221, прийнято рішення від 09 квітня 2020 року № 252 про неуспішне проходження позивачем атестації. При цьому зауважено, що ОСОБА_2 не звільнена з посади прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва прокуратури Київської області з огляду на вимоги статті 184 КЗпП України, згідно яких звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається.
24.          Ухвалою від 08 серпня 2022 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в попередньому судовому засіданні.
IV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини
25.           ОСОБА_2 проходила службу в органах прокуратури з 2008 року на різних посадах.
26.          Наказом прокуратури Київської області від 20 серпня 2018 року № 272-к ОСОБА_2 призначено прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області.
27.          15 жовтня 2019 року позивачка на підставі пункту 10 розділу ІІ Закону «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX звернулася до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
28.          У заяві, зокрема, вказано, що позивачка підтверджує, усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX, її буде звільнено з посади прокурора.
29.           ОСОБА_2 успішно пройшла перший етап атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, набравши 82 бали, у зв`язку із чим її було допущено до наступного етапу атестації.
30.          03 березня 2020 року за наслідками складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_2 набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали). Вказані обставини зафіксовано у додатку № 7 до протоколу засідання Другої кадрової комісії від 03 березня 2020 року № 1.
31.          03 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до голови Другої кадрової комісії із заявою про перегляд результату іспиту та надання можливості повторно пройти тестування, у зв`язку із запізненням його почату на 2 хвилини.
32.          Заявами від 06 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Першої та Другої кадрових комісій з проханням повідомити про результати розгляду її заяви від 03 березня 2020 року.
33.          Відповідно до протоколу Другої кадрової комісії від 09 квітня 2020 року № 5 при розгляді другого питання порядку денного заслухано, окрім інших, ОСОБА_2 , та зазначено, що згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати тестування з боку заявників було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Вказані прокурори жодних заяв щодо їх стану здоров`я з метою перенесення дати іспиту, як передбачено у пункті 11 розділу І Порядку, завчасно до комісії не подавали та фактично використали своє право на проходження відповідного етапу атестації. Таким чином, підстави для повторного проходження прокурорами етапу тестування, передбачені у пункті 7 Порядку, відсутні. Відповідно до вимог пунктів 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону № 113-IX та відповідних положень, передбачених у Порядку, у комісії є всі підстави для ухвалення рішення про неуспішне проходження атестації такими прокурорами. Вирішено: відповідно до пункту 6 розділу І, пункту 6 розділу ІІІ Порядку за результатами розгляду заяв та на підставі результатів тестування відмовити, зокрема ОСОБА_2 , у призначенні нового дня для складання іспиту на загальні здібності і навички та ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації вказаними прокурорами.
34.          09 квітня 2020 року Другою кадровою комісією прийнято рішення № 252 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної програми», відповідно до якого ОСОБА_2 за результатом складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим її не допущено до етапу проходження співбесіди. У зв`язку із цим, прокурор відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_2 неуспішно пройшла атестацію.
35.          04 червня 2020 року позивач звернулася до Офісу Генерального прокурора із запитом у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».
36.          11 червня 2020 року від Офісу Генерального прокурора надійшла відповідь на зазначений запит разом із запитуваними копіями документів.
V. Нормативне регулювання
37.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38.          Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
39.          Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
40.          За змістом статей 2, 5-1 КЗпП України право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
41.          Законом № 1697-VII (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
42.          Згідно зі статтею 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
43.          За приписами частини тертої статті 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
44.          Відповідно до пункту 2 частини другої статті 41 Закону № 1697-VII повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.
45.          Пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
46.          25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 113-IX (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII внесено зміни. Зокрема, змінами, унесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення у відповідність із вимогами статті 14 Закону України «Про прокуратуру» кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-ІХ. Також, у тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури» відповідно.
47.          Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
48.          Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
49.          Згідно з пунктами 11-13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
50.          Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора. 
51.          Атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
52.          За змістом пункту 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
53.          Відповідно до пункту 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
54.          Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
55.          За пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
56.          Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.
57.          Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».
58.          За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу І Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №   113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
59.          Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
60.          Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 5 розділу І Порядку № 221).
61.          Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання (пункт 6 розділу І Порядку №   221).
62.          Як обумовлено пунктом 7 розділу І Порядку № 221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
63.          Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
64.          Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
65.          Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 221 передбачено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
66.          За пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 221 кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
67.          Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у пункті 4 розділу II цього Порядку.
68.          Відповідно до пунктів 3-6 розділу ІІІ Порядку № 221 зразок тестових питань та правила складання іспиту оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.
69.          Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії.
70.          Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
71.          Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
72.          На підставі пункту 2 Порядку № 233 Комісії забезпечують: проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур; здійснення добору на посади прокурорів; розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.
73.          Для здійснення повноважень, передбачених абзацом четвертим пункту 2 цього Порядку, утворюється окрема комісія у складі семи осіб з числа працівників органів прокуратури, прокурорів та інших залучених осіб за їх згодою (абзац 2 пункту 3 Порядку № 233).
74.          На підставі пункту 4 Порядку № 233 склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря.
75.          Абзацом другим пункту 5 Порядку № 233 визначено, що у разі відсутності голови комісії його обов`язки виконує член комісії (крім секретаря комісії та членів комісії, делегованих міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями), обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії, про що відзначається у протоколі засідання.
76.          Комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. У разі неявки члена комісії більше двох разів поспіль без поважних причин, такий член комісії підлягає заміні відповідно до пункту 19 цього Порядку (пункт 8 Порядку №233).
77.          За правилами пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.
78.          Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
79.          Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
80.          Рішення і протоколи комісії підписуються всіма присутніми членами комісії. У разі відмови члена комісії підписати рішення або протокол, у такому рішенні або протоколі робиться відповідна відмітка (пункт 13 Порядку №233).
81.          Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку №221. Так, уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії (пункт1 розділу V Порядку № 221).
82.          У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії (пункт 2 розділу V Порядку № 221).
83.          Наказом Генерального прокурора від 21 лютого 2020 року №105 встановлено прохідний бал (мінімально допустиму кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратур - 93 бали.
84.          Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ).
85.          Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-IV «Про міжнародні договори України» (зі змінами та доповненнями), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
86.          Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
87.          Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
88.          За сталою практикою ЄСПЛ приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Суду в справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).
89.          Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду в справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)).
90.          Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру, адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Niemietz проти Німеччини» від 16 грудня 1992 року). Отже, обмеження, установлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. п. 47 рішення ЄСПЛ у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи № 55480/00 і № 59330/00, ECHR 2004) і пп. 22- 25 рішення ЄСПЛ у справі «Bigaeva проти Греції» від 28 травня 2009 року (справа №26713/05). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. пп. 43 - 48 рішення ЄСПЛ у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04).
91.          За усталеною практикою ЄСПЛ втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява № 27238/95, пункт 90, ЄСПЛ 2001). 
VІ. Позиція Верховного Суду
92.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
93.          З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
94.          Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
95.          Згідно з ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року касаційне провадження у цій справі відкрите з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
96.          Порушені у касаційній скарзі питання потребують надання судом касаційної інстанції відповіді у двох аспектах: чи є рішення Другої кадрової комісії від 09 квітня 2020 року № 252 законним та обґрунтованим у контексті висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03 червня 2021 року у справі № 640/9398/20 та від 24 червня 2021 року у справі № 280/5009/20, а також формулювання висновку щодо застосування статті 184 КЗпП України у разі наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, яке є підставою для звільнення такого прокурора з посади.
97.          Законом України 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від Конституцію України доповнено статтею 131-1, відповідно до якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
98.          Стаття 131-1 Конституції України вказує, зокрема, на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.
99.          Отже, Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.
100.          У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 зазначено, що не лише структурне положення статті 131-1 Конституції України визначає нове місце прокуратури в системі державної влади України. Те, що прокуратура належить до української системи правосуддя, опосередковано випливає також із того припису Конституції України, відповідно до якого саме в системі правосуддя згідно із законом утворюються та діють органи та установи, що провадять стосовно суддів і прокурорів рівнозначно - їх добір, професійну підготовку, оцінювання та розгляд справ щодо їх дисциплінарної відповідальності (частина десята статті 131). Річ у тім, що прокурор, діючи від імені суспільства загалом, як і суддя, діючи від імені держави, при виконанні своїх професійних обов`язків на посаді має чинити справедливо й безсторонньо. Прокуророві, подібно судді, не належить виконувати професійні обов`язки за наявності приватного інтересу. На прокурора, як і на суддю, поширюються певні обмеження, обумовлені потребою забезпечити його безсторонність і доброчесність. Із професійних обов`язків прокурора випливає потреба в доборі на цю посаду таких осіб, що відповідають особливим кваліфікаційним вимогам. Вимоги до осіб, які мають намір обійняти посаду прокурора, мають бути подібними до тих, що їх висунуто до кандидатів на посаду професійного судді. Подібність професії прокурора за правилами, що застосовуються до професії судді, має поширюватись і на запровадження механізмів та процедур у питаннях професійної підготовки, оцінювання, призначення, кар`єрного зростання, дисциплінарної відповідальності, звільнення прокурорів тощо. У цьому аспекті Венеційська Комісія зазначала: «Є цілком очевидним, що система, за якої прокурори нарівні з суддями чинять відповідно до найвищих стандартів доброчесності й безсторонності, надає більшого захисту людським правам, ніж система, що покладається лише на суддів» (Доповідь про європейські стандарти щодо незалежності судової системи: частина ІІ - служба обвинувачення, CDL-AD(2010)040, § 19).
101.          Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
102.          Водночас, 19 вересня 2019 року прийнято Закон № 113-ІХ, яким внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.
103.          Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
104.          У Рішенні від 08 липня 2003 року № 15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців» (справа про атестацію державних службовців) Конституційний Суд України зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, установлених Законом України «Про державну службу». Згідно із цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема й «Про прокуратуру».
105.          На підставі викладеного Верховний Суд зазначає, що запровадження Законом № 113-IX атестації прокурорів як однієї з умов для їх переведення в Офіс Генерального прокурора, обласні та окружні прокуратури пов`язане, зокрема, зі створенням передумови для побудови системи прокуратури, кадровим перезавантаженням органів прокуратури та способом перевірки та оцінки кваліфікації чинних прокурорів на відповідність їх посадам прокурора в таких органах. Така атестація визначена законодавцем та відбувалася у спосіб і порядок, що є чинними і стосуються усіх прокурорів, які має намір пройти атестацію, а тому не може вважатися протиправною чи такою, що носить дискримінаційний характер щодо позивачки.
106.          Додатково Суд зазначає, що запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України, дійсно, певною мірою є втручанням у приватне життя особи прокурора в розумінні   статті 8 Конвенції в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України. Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності в цьому разі є повністю співставною зі ступенем втручання держави з аналогічною метою в діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016.
107.          Як обумовлено Законом № 113-IX та Порядком № 221, атестація прокурорів проводиться відповідними кадровими комісіями та включає в себе три етапи, у тому числі, складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, тобто у даному випадку менше встановленої наказом Генерального прокурора від 21 лютого 2020 року № 105 мінімально допустимої кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування - 93 бали, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
108.          Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що іспит на «загальні здібності і навички» не передбачений Законом № 113-ІХ, оскільки відповідно до пункту 13 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» цього Закону атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор. А згідно з пунктом 6 розділу І Порядку №   221, атестація включає в себе три етапи, зокрема, складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
109.          Так, судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання вимог пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX ОСОБА_2 15 жовтня 2019 року на ім`я Генерального прокурора подала заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
110.          У цій заяві позивачка підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, її буде звільнено з посади прокурора.
111.          Отже, позивачка фактично погодилася зі встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та проведення атестації.
112.          За наслідками складання іспиту на загальні здібності та навички (другий етап атестації) ОСОБА_2 набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали), у зв`язку з чим її не допущено до співбесіди.
113.          Ці результати відображені у відповідній відомості, в якій позивачка поставила власний підпис, чим підтвердила їх достовірність.
114.          У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку ОСОБА_2 щодо процедури та порядку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні.
115.          Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
116.          Аналогічні положення щодо обов`язку прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором, який не набрав прохідний бал, містяться у пункті 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
117.          Отже, в даному випадку рішення кадрової комісії про успішне чи неуспішне проходження атестації залежить тільки від кількості набраних балів.
118.          Будь-яких інших обґрунтувань чи наведення мотивів, ураховуючи специфіку складення іспиту у формі анонімного тестування, таке рішення не потребує.
119.          У зв`язку із цим, Другою кадровою комісією на підставі пунктів 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, пункту 6 розділу І, пункту 6 розділу III Порядку № 221 прийнято рішення від 09 квітня 2020 року № 252 про неуспішне проходження позивачкою атестації.
120.          Суд критично оцінює доводи касаційної скарги про те, що отримання нею недостатньої кількості балів було зумовлено технічними збоями у роботі програмного комплексу.
121.          Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
122.          Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку № 221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.
123.          Згідно з установленими у цій справі обставинами, тестування позивачкою було завершено, під час проведення тестування акти про дострокове завершення тестування з незалежних від члена комісії та прокурора причин не складалися. ОСОБА_2 під час проведення тестування жодних заяв до комісії не подавала і фактично використала своє право на проходження відповідного етапу атестації та завершила тестування.
124.          Твердження позивачки про те, що під час проходження нею тестування виникали проблеми з комп`ютерною технікою та програмним забезпеченням є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами.
125.          На думку Суду, така поведінка позивачки, є нелогічною та фактично свідчить про намагання спростувати отриманий негативний результат, адже у разі об`єктивної наявності технічних проблем під час тестування, вона мала право звернутися до членів комісії і не завершувати тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, і просити з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день.
126.          Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20-а та № 160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 160/6065/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 340/1673/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 25 січня 2022 року у справі № 160/6238/20, від 15 лютого 2022 року у справі № 480/3785/20 уже висловлювався щодо послідовності дій прокурорів у разі виникнення можливих технічних збоїв програмного забезпечення під час складання іспиту у межах процедури атестації.
127.          За таких обставин Верховний Суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є мотивованим та містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали).
128.          Також колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду кадровою комісією її заяви від 03 березня 2020 року про надання можливості повторного проходження другого етапу атестації, оскільки зі змісту протоколу засідання Другої кадрової комісії від 09 квітня 2020 року № 5 убачається, що кадровою комісією розглянута заява позивачки про надання можливості повторного проходження другого етапу атестації та прийнято рішення про відсутність підстав для її задоволення. Таке рішення вмотивовано тим, що згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати тестування з боку заявників було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. 
129.          Ураховуючи наведене колегія суддів уважає, що правові підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення кадрової комісії відсутні.
130.          Водночас, однією із підстав для відкриття касаційного провадження стало твердження позивача про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 03 червня 2021 року у справі №640/9398/20 та від 24 червня 2021 року у справі № 280/5009/20.
131.          У зв`язку із цим колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин.
132.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
133.          У контексті спірних правовідносин у справах №640/9398/20 та №280/5009/20, Верховний Суд дійшов висновку що, виходячи зі змісту пункту 7 розділу І Порядку № 221, якщо у процесі проходження прокурорами атестації на етапі складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки мали місце технічні проблеми, то такий іспит є таким, що не відбувся з причин незалежних від членів комісії та особи, яка його складала. За таких обставин, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора, якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора.
134.          При цьому, Верховний Суд під час перегляду у касаційному порядку справ №640/9398/20 та №280/5009/20 враховував, що у них судами попередніх інстанцій встановлено, що кадрова комісія, приймаючи рішення про визнання прокурора таким, що неуспішно пройшов атестацію та перевіряючи аргументи заяв позивачів у цих справах про перенесення дати іспиту, не вживала жодних заходів щодо перевірки обставин, викладених у них, обмежившись лише посиланням на відсутність існування акту, складання якого не передбачено ані Порядком №221, ані Правилами складання іспиту.
135.          Ураховуючи встановлені обставини у справах №640/9398/20 та №280/5009/20, Верховний Суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано факту, що під час проходження іспиту мали місце технічні проблеми, які вплинули на результат тестування, а відтак такий іспит щодо позивача не відбувся з причин, які не залежали ані від членів комісії, ані від прокурора, який приймав у ньому участь.
136.          Аналогічний підхід щодо висвітлення обставин у вказаних справах наведений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 280/784/21.
137.          Водночас у справі, яка є предметом розгляду, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування спірного рішення кадрової комісії з огляду на твердження позивачки про проблеми у роботі комп`ютерної техніки, врахував, що жодних належних та допустимих доказів виникнення зазначених обставин до матеріалів справи не надано.
138.          Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
139.          На підставі викладеного колегія суддів констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах №640/9398/20, №280/5009/20 та не є подібними, а відтак викладена у них Верховним Судом правова позиція не є релевантною до спірних правовідносин у справі №200/6676/20-а та, відповідно, не повинна була застосовуватися судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
140.          Іншою підставою для відкриття касаційного провадження стало твердження Галанської про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 184 КЗпП України у подібних правовідносин. Обґрунтовуючи зазначену підставу, позивачка вказала, що наявність рішення ставить її у стан правової невизначеності, оскільки за наявності спірного рішення Другої кадрової комісії від 09 квітня 2020 року № 252 існує ймовірність її звільнення з посади на підставі положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та статті 51 Закону № 1697-VII.
141.          Відповідаючи на це питання, колегія суддів уважає за необхідне зауважити наступне.
142.          Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 200/10243/20-а скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року про відмову в задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київської обласної прокуратури щодо не призначення в Київську обласну прокуратуру на рівнозначну тій посаді, яку вона займала до тимчасового визначення її робочого місця. Зобов`язано Київську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_2 з 11 вересня 2020 року в Київську обласну прокуратуру на посаду, рівнозначну посаді, яку обіймала згідно з наказом Прокуратури Київської області від 20 серпня 2018 року №272-к, з виплатою заробітної плати згідно з вимогами статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Визнано протиправним та скасовано наказ Київської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року № 680к. Стягнуто з Київської обласної прокуратури моральну шкоду у розмірі 20   000,00 грн. У задоволенні решти позовних відмовлено.
143.          Між тим, постановою Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 200/10243/20-а скасовано постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року та залишено в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (про відмову в позові).
144.          Отже, з обставин справи № 200/10243/20-а слідує, що наказом Київської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року № 680к прокурору відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області Галанській Я. Г. тимчасово визначено робоче місце у відділі міжнародно - правового співробітництва Київської обласної прокуратури. Надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» позивачеві скасовано з 11 вересня 2020 року.
145.          Зазначені обставини викладені також позивачкою у касаційній скарзі та у відзиві Київської обласної прокуратури.
146.          Таким чином не є спірним те, що після ухвалення Другою кадровою комісією рішення від 09 квітня 2020 року № 252 про неуспішне проходження ОСОБА_2 атестації остання не була звільнена з посади.
147.          Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі №   240/17743/20 сформував правовий висновок щодо застосування статті 184 КЗпП України при звільненні прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
148.          У згаданій постанові Верховний Суд, з-поміж іншого, зазначив: «Спеціальним законом для цієї категорії спірних правовідносин (які виникають у зв`язку з (не)проходженням прокурорами атестації в рамках реформування органів прокуратури), є Закон №113-IX, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах. Положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби і, як слушно зазначила позивач, їх можна і потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання. 
149.          Водночас, у вимірі обставин цієї справи потрібно зауважити, що спеціальні норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби (в органах прокуратури) і умовами/правилами переведенням прокурорів на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних і регіональних прокуратурах в рамках реформування органів прокуратури, але це регулювання відрізняється від правил загального трудового законодавства. Відсутність у спеціальному законі норм, які передбачають гарантії/пільги при звільненні певним категоріям осіб на кшталт тих, які містить КЗпП України, у цьому випадку не можна вважати прогалиною, яку можна «заповнити» шляхом застосування загальних норм трудового законодавства. Так само помилково буде вважати, що загальні норми трудового законодавства (у контексті цієї справи мовиться про гарантії/пільги при звільненні) можуть превалювати над нормами спеціального закону (Закону №113-ІХ), які передбачають інакший підхід до прийняття рішень щодо проходження/припинення публічної служби. У цьому зв`язку можна додати, що положення КЗпП України щодо гарантій при прийнятті на роботу і заборони звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей (стаття 184) не впливають на висловлену Верховним Судом позицію щодо застосування до правовідносин, пов`язаних з реформою органів прокуратури, впровадженої Законом №113-ІХ, положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону (у поєднанні з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII).».
150.          Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 27 травня 2022 року у справі № 520/6591/2020 та від 27 червня 2022 року у справі №420/2859/21 та ін.
151.          У свою чергу, згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів з посади прокурора, що містяться в пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, підставою для звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1- 4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації.
152.          У цьому контексті Суд наголошує, що законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю. Відповідно ненабрання позивачкою за результатами іспиту у формі анонімного тестування під час другого етапу атестації прохідного балу є безумовною підставою згідно з пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 221 для її недопуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. 
153.          За таких обставин колегія суддів уважає, що ОСОБА_2 перебуває у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не може не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження одного з етапів атестації, із правилами та процедурами якої вона погодилася, подавши відповідну заяву.
154.          У підсумку Верховний Суд резюмує, що правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Другої кадрової комісії про неуспішне проходження позивачкою атестації відсутні. Відповідно, колегія суддів погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
155.          Суд уважає, що в контексті обставин цієї справи та підстав касаційного оскарження, ним надано відповідь на всі доводи касаційної скарги, які можуть вплинути на правильне вирішення справи.
156.          Отже, доводи та аргументи заявника касаційної інстанції не знайшли своє підтвердження у ході касаційного розгляду справи і не приймаються Судом як належні.
157.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
158.          Оскільки оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, і суди правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, то касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 
VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ
159.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/6676/20-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк