Справа № 466/5057/20                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3293/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретаря: Назар Х.Б.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_1  , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, 
ВСТАНОВИЛА:
06.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, в якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою та визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини, встановивши наступний графік побачень: 1 та 3 суботу щомісячно з 10.00 год. до 20.00 год. без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі і дідуся; 2 та 4 неділю щомісячно з 10.00 год. до 20.00 год. без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі і дідуся; кожен день народження дитини, а саме 11 січня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12:00 до 16:00 години; у період хвороби батько має право безперешкодного відвідування дитини за місцем її фактичного знаходження. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 02.08.2013 по 16.12.2014 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . За час перебування в шлюбі у них народилася дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.12.2017 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 . Зазначав, що з березня 2020 року відповідач усіляко вчиняє перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною – забирає у дитини телефон, щоб вона не могла зателефонувати батькові, уникає будь-яких контактів з позивачем стосовно виховання та розвитку дитини, не відповідає на усні звернення і телефонні дзвінки з питання зустрічей і спілкування з донькою, ігнорує обговорення її навчання, виховання, оздоровлення та відпочинку. При спробах зустрічі з донькою влаштовує скандали і провокації, що негативно впливає на здоров`я дитини, її психічний стан. Позивач належним чином сплачує аліменти на утримання дитини, а також за його словами бере участь в інших додаткових витратах. Зазначає, що виконує та надалі бажає виконувати батьківські обов`язки, хоче безперешкодно спілкуватись з донькою, мати можливість спільного відпочинку та брати участь у її вихованні. Спілкування дитини з позивачем відповідає її інтересам та праву на особисте, регулярне спілкування з тим із батьків, що в силу життєвих обставин, проживає окремо. Крім того, позивач за місцем праці позитивно характеризується як врівноважений, стриманий, уважний та доброзичливий, має високе почуття відповідальності, серед оточуючих користується повагою та авторитетом, фізично здоровий.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини – задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3   у спілкуванні з донькою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановлено наступний графік побачень ОСОБА_3 з донькою, ОСОБА_5 , 11.01.2014:
1) Перших три місяці у присутності матері для налагодження психоемоційного стану дитини та відновлення зв`язку між ними:
- перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год.;
- друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год.
2) Після трьох місяців без присутності матері дитини:
- перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год.;
- друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год.
За домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1681,60 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 18300 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачем не було надано висновку органу опіки і піклування щодо визначення порядку та способу спілкування батька з малолітньою донькою, у зв`язку з чим позовна заява не підлягала до задоволення. Вважає, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження перешкод з боку відповідача, суд прийшов до висновку все ж таки про їх наявність, лише з огляду на напруженість відносин між сторонами. Також не погоджується з висновками суду щодо розподілу судових витрат. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2021 року просить скасувати. Ухвалити рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволити частково. Встановити наступний графік побачень  ОСОБА_3  з донькою,  ОСОБА_5 : перших три місяці у присутності матері для налагодження психоемоційного стану дитини та відновлення зв`язку між ними: друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год. після трьох місяців без присутності матері дитини:у понеділок та четвер забирати дитину після школи, проводити разом із нею час, вчити разом домашні завдання; 1 та 4 вихідні місяці з 15.00 год. суботи до 18.00 год. неділі, батько має право забирати дитину до себе за місцем свого проживання, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі та дідуся. У задоволенні вимоги про стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правову допомогу відмовити повністю.
Представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечила.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що 02.08.2013 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.12.2014.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 НОМЕР_1 від 14 січня 2014 року батьками малолітньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.12.2017 ОСОБА_5 проживає разом з відповідачкою ОСОБА_1 .
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування – Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо встановлення способів участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_2 від 29.04.2021 Шевченківська районна адміністрація ЛМР, як орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити та визначити графік побачень ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1) перших три місяці у присутності матері для налагодження психоемоційного стану дитини та відновлення зв`язку між ними: - перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год.; - друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год. 2) після трьох місяців без присутності матері дитини: - перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год.; - друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год. 3) Крім цього за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вважав за необхідне призначити батьку дитини дні та години побачення, що забезпечувало б належну участь батька у її вихованні: 1) перших три місяці у присутності матері для налагодження психоемоційного стану дитини та відновлення зв`язку між ними: - перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год.; - друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 13:00 год. 2) після трьох місяців без присутності матері дитини: - перша та третя субота щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год.; - друга та четверта неділя щомісячно з 10:00 год. до 20:00 год. 3) Крім цього за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини 1989 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.
При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.
На думку апеляційного суду, встановлений рішенням суду порядок участі позивача у вихованні його дочки, якнайкраще відповідає саме інтересам дитини, враховуючи її вік та психоемоційний стан, збережено принцип рівності прав батьків у вихованні дитини.
Судова колегія вважає, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою є достатнім для відновлення його порушеного права і відповідає інтересам дитини, її віку, стану здоров`я. Цей порядок забезпечує можливість батька повноцінно брати участь у вихованні дитини. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, позивач не позбавлений права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дочки до батька.
Також судом першої інстанції було вірно зазначено, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.
Апеляційний суд звертає увагу, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, визначивши спосіб участі батька у вихованні малолітнього дочки, що не суперечить інтересам саме дитини.
З приводу твердження апелянта про те, що запропонований органом опіки графік спілкування батька з дитиною не може бути встановлений судом, оскільки такий графік є незручним для відповідачки, то колегія суддів наголошує на тому, що суд при ухваленні данного рішення виходить в першу чергу з інтересів самої дитини і з необхідності дотримання права батька на спілкування з дитиною при створених йому перешкодах. 
Аналіз норм національного права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Щодо доводівапелянта про те, що позивач не надав доказів про вжиття заходів досудового врегулювання спору в зв`язку з чим позовна заява не підлягала до задоволення, то колегія суддів звертає увагу на те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. 
Щодо стягнення судових на професійну правничу допомогу в розмірі 18 300 грн, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відзиві на позов відповідач заперечувала розмір стягнення витрат на правничу допомогу, зазначаючи щодо неспівмірності витрат із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Позивачем до позовної заяви долучено копію договору, укладеного з Адвокатським бюро “Уляни Вовк”, про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02.07.2020 Додатком до Договору долучено Попередній (орієнтовний) розрахунок вартості наданих послуг з детальним переліком наданих послуг на загальну суму 12000,00 грн.
До відповіді на відзив представником позивача долучено копію рахунку №1 від 02.07.2020 на загальну суму 12000,00 грн та видруківку виписки з онлайн банкінгу АБ “Уляни Вовк” за 05.08.2020, що підтверджує сплату позивачем гонорару у розмірі 6000,00 грн.
Також представником позивача до матеріалів справи долучено копію акту приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2021 на загальну суму 12 900,00 грн, а також виписку з онлайн банкінгу АБ “Уляни Вовк” за 16.02.2021, що підтверджує сплату позивачем гонорару у розмірі 6000,00 грн.
14.07.2021 представником позивача до матеріалів справи долучено копію рахунку №1 від 01.07.2021 на загальну суму 5 400,00 грн, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 на загальну суму 5 400,00 грн, а також видруківку виписки з онлайн банкінгу АБ “Уляни Вовк” за 14.07.2021, що підтверджує сплату позивачем гонорару у розмірі 6 300,00 грн.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні,на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови ВС від 24 жовтня 2019 у с праві № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обгрунтованим розміром витрат на послуги адвоката у даному випадку є сума 18300 грн, адже зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.
Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 8000 грн.
При зазначених обставинах, рішення підлягає зміні в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року в частині вирішення питання судових витрат на правничу допомогу – змінити.
Ухвалити нову постанову в цій частині, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:20.06.2022.

Головуючий         

Судді