Постанова
Іменем України
 
26 квітня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 522/2364/17-ц
провадження № 61-21010св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державне підприємство оборони України «Південьвійськбуд», Публічне акціонерне товариство «ПІК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Таун», спільне українсько-чеське підприємство «Інекон-Сервіс», 
треті особи: ОСОБА_2 , Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року           у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду                             від 18 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства оборони України «Південьвійськбуд» (далі – ДПО України «Південьвійськбуд»), Публічного акціонерного товариства «ПІК» (далі – ПАТ «ПІК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Таун» (далі – ТОВ «Інвест Таун»), спільного українсько-чеського підприємства «Інекон-Сервіс» (далі – СУЧП «Інекон-Сервіс»), треті особи: ОСОБА_2 , Управління капітального будівництва Одеської міської ради (далі – УКБ ОМР), Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі – ДАБІ в Одеській області), Виконавчий комітет Одеської міської ради (далі – ВК ОМР), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним функцій замовника будівництва, визнання недійсним акта готовності об`єкта до експлуатації, визнання недійсним та скасування свідоцтва.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням ВК ОМР від 23грудня 2004 року № 733 «Про внесення пропозицій щодо надання військовій частині НОМЕР_1 земельної ділянки в оренду для будівництва 6-10 поверхового жилого будинку з вбудованими офісами, загальною площею 0,395 га, за адресою: АДРЕСА_1 » в/ч НОМЕР_1 надано дозвіл на будівництво 6-10 поверхового жилого будинку з вбудованими офісами, на земельній ділянці, загальною площею 0,395 га, за адресою:                             АДРЕСА_1 . Термін завершення будівництва – 1 квартал 2008 року.
 
Він очолював в/ч НОМЕР_1 умовне найменування – 22 управління начальника робіт, якій і надано дозвіл на розробку документації та будівництво будинку.
 
Правонаступником в/ч НОМЕР_1 є ДП МОУ «Південьвійськбуд». За клопотанням ДП МОУ «Південьвійськбуд» та ПАТ «ПІК» 24 червня 2008 року рішенням ОМР № 727 передано функції замовника завершення будівництва жилого будинку ЗАТ «ПІК».
 
ПАТ «ПІК» звернулось із листом від 22 вересня 2008 року до ОМР стосовно переоформлення договору оренди землі, загальною площею 0,3595 га, на товариство з в\ч НОМЕР_2 у зв`язку з її ліквідацією.
 
На підставі вказаного клопотання надані матеріали направлені до землевпорядної організації для виконання відповідних робіт. Проте у відповіді начальника УКБ ОМР від 27 квітня 2016 року зазначено, що такі матеріали на розгляд до них не надходили.
 
Актом готовності об`єкта до експлуатації від 24 червня 2009 року встановлено, що           6-10 поверховий секційний житловий будинок із вбудованими офісами та прибудовами на земельній ділянці, загальною площею 0,395 га, за адресою:                         АДРЕСА_1 , необхідно вважати закінченим будівництвом і готовим до експлуатації.
 
Таким чином, ПАТ «ПІК», не виконавши рішення ОМР від 24 червня 2008 року № 727, порушило права інвесторів, які вважали що всі документи по будівництву об`єкта укладено.
 
Він уклав договори з ТОВ «Інвест Таун» щодо участі у фінансуванні квартир, розташованих у цьому будинку.
 
ОСОБА_2 є головою ОСББ «Вікторія А», яке створено на підставі загальних зборів власників квартир вказаного будинку.
 
Про невиконання умов, покладених на ПАТ «ПІК» йому стало відомо з листа УКБ ОМР від 27 квітня 2016 року, наданого на запит депутата ОМР ОСОБА_7 .
 
Посилаючись на викладене, позивач просив поновити йому строк на звернення до суду з позовом; визнати недійсними функції замовника за ПАТ «ПІК» по будівництву будинку; визнати недійсним акт готовності об`єкта до експлуатації від 24 травня           2009 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво № НОМЕР_3 «Про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил», виданого інспекцією ДАБК в Одеській області.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020року                              у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів ПАТ «ПІК», як і не надано доказів незаконності дій відповідача, так само доказів неправомірності видачі Інспекцією ДАБК в Одеській області свідоцтва           № НОМЕР_3 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. 
 
Суд не застосовував наслідки пропуску строку позовної давності, про застосування яких заявлено представником відповідача, оскільки в позові відмовлено за його недоведеністю.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2021року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам позову, вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди ОСОБА_1 із висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. Позивачу відомо про введення будинку в експлуатацію будинку у 2009 році, про наявність власників квартир та нежилих приміщень. За рішенням власників створено ОСББ «Вікторія А». У своєму позові позивач не обґрунтував, яким чином введення будинку у 2009 році в експлуатацію порушують його права протягом такого тривалого часу. Позивачем до суду не надано доказів порушення його прав діями відповідачів. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси                        від 24 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскарж увані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо захисту права власності та законних інтересів інвесторів будівництва.
 
Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України) як на підставу касаційного оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених                             у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частина третя статті 411 ЦПК України).
 
Щодо проведення судового розгляду Верховним Судом за участю  ОСОБА_1 та/або його представника
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції                    в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи бути присутньою під час розгляду справи може бути реалізовано у разі розгляду такої справи                    у відкритому судовому засіданні, у всіх інших випадках присутність інших осіб при розгляді справи у порядку письмового провадження чинним ЦПК Українине передбачено.
 
Верховний Суд є судом права, а не факту, і, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку. 
 
Позивач реалізував свої процесуальні права шляхом викладення своєї позиції                      у касаційній скарзі, що відповідають принципу змагальності на стадії касаційного перегляду справи. Клопотання про розгляд справи судом касаційної інстанції за участю ОСОБА_1 та/або його представника не містить обґрунтування того, які ще важливі для справи пояснення може надати позивач лише особисто в суді, окрім тих, які викладені письмово. 
 
Верховний Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення                    з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух відображено. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
Ураховуючи викладене та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи для надання пояснень, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 про розгляд справи за його особистої участі та/або його представника.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення – без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального                   і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини, встановлені судами 
 
Рішенням ВК ОМР від 13 грудня 2001 року № 845 дозволено в/ч НОМЕР_1 здійснити проектування та будівництво 7-ми поверхового 2-х секційного жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням ВК ОМР від 23 грудня 2004 року № 733 «Про внесення пропозицій щодо надання військовій частині НОМЕР_1 земельної ділянки в оренду для будівництва 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами, загальною площею               0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 » військовій частині НОМЕР_1 надано дозвіл на будівництво 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами, на земельній ділянці загальною площею 0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Термін завершення будівництва – 1 квартал 2008 року, затверджений договір на право забудови. Зобов`язано оформити документи землекористування.
 
Рішенням ОМР від 28 січня 2005 року в/ч НОМЕР_1 надано в оренду до трьох років земельну ділянку, площею 0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди на земельну ділянку в/ч НОМЕР_1 для будівництва 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами, загальною площею 0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
24 липня 2008 року ОМР прийнято рішення № 727 «Про передачу функцій замовника будівництва ЗАТ «ПІК» на завершення будівництва жилого будинку з вбудованими офісами за адресою: АДРЕСА_1 .
 
З наданої копії акта готовності об`єкта до експлуатації від 24 червня 2009 року № 528 таке рішення прийнято приймальною комісією у складі голови – замовника ОСОБА_8 , голови спостережної ради ЗАТ «ПІК», членів комісії – 6 посадових осіб.
 
20 червня 2009 року заст. начальника Інспекції ДАБК в Одеській області ЗАТ «ПІК видано свідоцтво № НОМЕР_3 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил замовнику будівництва» на 6-10 поверховий 4-х секційний житловий будинок із вбудованими офісами та прибудовами, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_3 укладений договір                  № 1\18 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ), де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_2 .
 
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_4 укладений договір               № 2/36 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ), де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_3 .
 
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_5 укладений договір              № 3/37 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ), де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_4 .
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року (справа             № 522/22304/14) у позові СУЧП «ІНЕКОМ-Сервіс» до ТОВ «Інвест Таун»,                        ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа –                     ЗАТ «ПІК», про визнання недійсними договорів відмовлено.
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2016 року залишено без змін вказане рішення. При цьому в ухвалі зазначено, що недійсність договору                     від 30 червня 2006 року № 07 про організацію спорудженого житлового будинку, не              є підставою для визнання недійсним договору про участь у фонді фінансування будівництва.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2010 року у справі    № 2-2786/09 відмовлено у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ТОВ «Інвест Таун», ДП МОУ «Південьвійськбуд», СУЧП «Інеком-Сервіс», ЗАТ «ПІК» про зобов`язання ТОВ «Інвест Таун» перерахувати кошти ЗАТ «ПІК» ОСОБА_1 за офісні приміщення № 3/1, площею 22,8 кв. м, загальною площею 124,09 кв. м, та на інші офісні приміщення та квартири (№№ 37, 18, 36), визнання недійсними договорів про участь у фонді фінансування будівництва, та зобов`язання ЗАТ «ПІК» оформити та видати необхідні документи для придбання права власності. Задоволено зустрічний позов СУЧП «Інеком-Сервіс» до ОСОБА_1 ,             ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ТОВ «Інвест Таун» про визнання недійсним з моменту укладення договорів про участь у фонді фінансування будівництва.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДПОУ «Південьвійськбуд» про встановлення факту.
 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він прагне встановити фактичні обставини,               а саме, що він, будучи командиром військової частини НОМЕР_1 та начальником                     22 управління начальника робіт виконував обов`язки однієї юридичної особи та отримав згоду від ВК ОМР на статус забудовника будинку АДРЕСА_1 на 22 управління начальника робіт умовне найменування в/ч НОМЕР_1 ,                       у зв`язку з чим просив встановити факт, що саме 22 управління начальника робіт умовне найменування в/ч НОМЕР_1 отримало дозвіл, відповідно до рішення ОМР                     від 23 грудня 2004 року № 733 на будівництво 6-10 поверхового будинку                                   з вбудованими офісами за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року у справі             № 522/8382/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду мотивоване тим, що обставин спору про право, який вирішується                 в порядку позовного провадження, в даному випадку не встановлено, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем. Доказів незаконності дій відповідача, а так само доказів неправомірності, протиправності прийнятого ВК ОМР рішення від 23 грудня 2004 року № 733, суду надано не було, а відповідно позивачем не доведено наявності факту встановлення незаконності дій відповідача. Суди вважали, що позовні вимоги задоволенню не підлягали, оскільки у цій справі відсутній спір про право. 
 
Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року вказані судові рішення залишено без змін. 
 
Залишаючи ці рішення без змін, суд касаційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем, як і не надано доказів незаконності дій відповідача, а так само доказів неправомірності, протиправності прийнятого ВК ОМР рішення                          від 23 грудня 2004 року № 733, а відповідно позивачем не доведено наявності факту встановлення незаконності ДПО України «Південьвійськбуд».
 
З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203 позов СУЧП у формі ТОВ «Інеком Сервіс» до ТОВ «Інвест Таун», де представником був ОСОБА_1 22 управління начальника робіт, ДП МОУ «Південьвійськбуд», третя особа – ПАТ «ПІК», задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його укладення договір від 30 червня 2006 року № 07, укладений між ТОВ «Інвест Таун» та 22 управлінням начальника робіт про організацію спорудження частки житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову провадження у справі припинене. 
 
22 вересня 2010 року ТОВ «Інвест Таун» звернулось до суду із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі                     № 18/203 за нововиявленими обставинами, а також подано заяву про відновлення строку на перегляд рішення від 23 листопада 2007 року № 20/203 за нововиявленими обставинами. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03 лютого 2011 року заяву позивача залишено без задоволення, а рішення суду залишено без змін.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа                в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів,                   а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
 
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа              в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів,                   а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася                з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного закономінтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або                     в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
 
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог позивача, Верховний Суд погоджується              з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність ОСОБА_1 наявності порушених, оспорюваних чи невизнаних його прав. 
 
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив визнати недійсними функції замовника за ПАТ «ПІК» по будівництву будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Водночас такі вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки              у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_1 рішенням ВК ОМР від 24 червня  2008 року № 727 на підставі звернення ДП «Південьвійськбуд», яке за наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 є правонаступником                22 управління начальника робіт, функції забудовника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 передано ПАТ «ПІК». Рішення ВК ОМР є чинним та ніким не оспорене.  
 
Судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що 22 управління начальника робіт та ДП «Південьвійськбуд» не набули повноважень забудовника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Позивачем не надано доказів неправомірності видачі Інспекцією ДАБК в Одеській області свідоцтва № 15000528 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм  і правил.
 
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 , оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту.
 
Доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо захисту права власності та законних інтересів інвесторів будівництва, є безпідставними, оскільки по-перше вимоги ОСОБА_1 не направлені на захист його прав як інвестора будівництва, а по-друге, 14 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду                   у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) сформулювала висновок щодо ефективного способу захисту прав інвестора у разі виконання власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування.
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Водночас у касаційній скарзі не зазначено, які саме докази суди не дослідили, а які обставини встановлено на підставі недопустимих доказів.
 
Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення                в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              С. О. Погрібний