ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2022 року                                                                                      Справа № 903/6/13 - г 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від скаржника (АТ "Аграрний фонд"):  не з`явився
від кредиторів: не з`явилися
від боржника: не з`явився
арбітражний керуючий: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" 
на ухвалу Господарського суду Волинської області, постановлену 27.04.22р. суддею             Кравчук А. М. у м.Луцьку, підписану 29.04.22р.
у справі № 903/6/13 - г 
за заявою Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" 
до   Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" задоволено клопотання арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича  від 01.02.2022р. про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 760,41грн..
Стягнуто з Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 8992,21грн..
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144154,72грн..
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укіо Банк Лізинг" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 85862,49грн..
Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 415,29грн..
Стягнуто з Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління  Державної фіскальної служби України у  Волинській області на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 15,14грн..
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 130,50грн..
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Григор`єва В.В. відмовити.  Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, Акціонерне товариство "Аграрний фонд"  зазначає, зокрема, наступне:
- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;
- покликається на те, що починаючи з липня 2015 року по квітень 2018 року арбітражним керуючим Григор`євим Валерієм Васильовичем направлялись формальні проміжні звіти ліквідатора у справі №903/6/13-г про банкрутство ПСП "Агротехсервіс", де інформація щодо діяльності ліквідатора повністю ототожнювалась та була ідентичною з тими, що надавалась у кожному попередньому звіті;
- стверджує, що арбітражний керуючий Григор`єв Валерій Васильович не надавав повної, обґрунтованої інформації про виявлення та повернення майна банкрута, що знаходилось у третіх осіб, про пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту належного майна. Також Григор`єв В.В. не вживав усіх необхідних заходів по виявленню активів боржника, актів інвентаризації майна, актів оцінки майна, не надавав довідки установ банку про закриття рахунків банкрута, не складав ліквідаційний баланс та інші докази, що свідчили б про стягнення дебіторської заборгованості або докази, що свідчили б про неможливість стягнення дебіторської заборгованості на користь боржника;
- констатує, що таким чином, ліквідатором вимоги Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконані не були, доказів завершення ліквідаційної процедури кредиторам та суду не було надано;
- звертає увагу, що строки, які надавались арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу для здійснення ліквідаційної процедури законодавством про банкрутство та ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.07.2015р. були вичерпані, проте за цей період ліквідатором не вжито реальних заходів щодо завершення ліквідаційної процедури та відповідно не продовжено повноваження на проведення ліквідаційної процедури. Інших документів, що свідчили б про виконану ліквідатором роботу по ліквідації банкрута не надавалось. Більш того, ліквідатором належним чином свої обов`язки не виконувались, а письмові звіти надавались формально;
- також додає, що арбітражним керуючим Григор`євим Валерієм Васильовичем звіти арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди не доводились кредиторам до відома, а більш того комітет кредиторів не схвалював та відповідно не погоджував їх, крім випадку затвердження звіту арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича про нарахування та виплату грошової винагороди в загальному розмірі 8 148,81грн. за виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ПСП "Агротехсервіс" за період з 27.04.2015р. по 03.07.2015р., де стягнення відбулось за ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.07.2015р. з ініціюючого кредитора Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича суми основної грошової винагороди в розмірі 8 148,81грн. в якості оплати праці арбітражного керуючого за виконання ним обов`язків розпорядника майна у справі про банкрутство ПСП "Агротехсервіс".
- звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 15.03.2018р. у справі №903/6/13-г повторно зобов`язано Григор`єва В.В. вжити всіх заходів для завершення ліквідаційної процедури та до 01.05.2018р. подати в суд звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс ПСП "Агротехсервіс". Всупереч вимог Закону та нехтуючи вказівкою суду після спливу більше 6,5 років з часу прийняття ухвали Господарського суду Волинської області від 16.07.2015р. про зобов`язання ліквідатора надати ліквідаційний баланс ПСП "Агротехсервіс", Григор`єв В.В. подає 01.02.2022р. клопотання про стягнення основної грошової винагороди;
- констатує, що таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що у ході ліквідаційної процедури, грошові вимоги ПАТ "Аграрний фонд" у сумі 11 499 298,00грн. залишились не погашеними, доказів завершення ліквідаційної процедури кредиторам та суду не було надано, реальних заходів для завершення ліквідаційної процедури не вчинялись, повноваження Григор`єва В.В. після 16.07.2016р. не продовжувались Господарським судом Волинської області, комітет кредиторів звіт про нарахування та виплату грошової винагороди не схвалював та відповідно не погоджував, а відтак стягнення основної грошової винагороди з липня 2015 року по травень 2018 року у розмірі 240 330,76грн. за рахунок кредиторів вважає необґрунтованим;
- також звертає увагу апеляційного суду, що судом 1-ї інстанції було порушено ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України. Обґрунтовує, що Григор`євим В.В. було пропущено строк позовної давності щодо звернення з даним клопотання до суду;
- вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу від 27.04.2022р., суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.77, 238 ГПК України не надав вказаним обставинам належної правової оцінки, у зв`язку з чим, невмотивовано прийняв ухвалу про стягнення грошової винагороди з АТ "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва В.В. в сумі 144 154,72грн.;
- також додає, що 26.04.2022 представник АТ "Аграрний фонд" подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями та неможливістю забезпечення участі представника у судовому засіданні. Проте в порушення даної норми Господарський суд Волинської області 27.04.2022р. без участі представника АТ "Аграрний фонд" виніс оскаржувану ухвалу.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 25.05.2022р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідні докази, зокрема, доказів на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам провадження у справі про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс", зокрема: Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", Головному управлінню Державної податкової служби у Волинській області, Луцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління  Державної фіскальної служби України у  Волинській області.
15.06.2022р. до Північно - західного апеляційного господарського суду на виконання ухвали Північно - західного апеляційного господарського суду від 25.05.2022р. від Акціонерного товариства "Аграрний фонд" надійшла заява від 08.06.2022р. №7.4-04/2/853 про усунення недоліків з додатками, зокрема, доказами на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів учасникам провадження у справі про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс", зокрема: Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", Головному управлінню Державної податкової служби у Волинській області, Луцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління  Державної фіскальної служби України у  Волинській області.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Аграрний фонд"  на ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Аграрний фонд" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г та призначено справу №903/6/13-г до розгляду на 05.07.2022р. об 15:00год., тощо.
24.06.2022р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича надійшов письмовий відзив від 21.06.2022р.  на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г без змін.
27.06.2022р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від  Акціонерного товариства "Аграрний фонд" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/6/13-г, забезпечення проведення якої просить, зокрема, у Господарському суді Київської області.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022р. задоволено клопотання Акціонерного товариства "Аграрний фонд" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/6/13-г та забезпечення проведення якої доручено у Господарському суді Київської області (адреса: м.Київ, вул.Симона Петлюри, 16/108).
29.06.2022р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Пасічника Олександра Олексійовича надійшов письмовий відзив від 24.06.2022р. №896/1-18  на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г без змін.
Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відсутні учасники у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 05.07.2022р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.
Також, відповідних клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від учасників справи не надходило.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю таких учасників у справі.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.01.2013р. за заявою Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" порушено провадження у справі №903/6/13-г про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, заборонено посадовим особам ПСП "Агротехсервіс" приймати рішення про реорганізацію чи ліквідацію юридичної особи, укладати угоди про зазначене з іншими суб`єктами підприємницької діяльності, накладено заборону на відчуження основних засобів, іншого майна боржника, на укладення будь-яких інших угод, розпорядження коштами, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Дяченка Сергія Вікторовича.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.04.2013р. у справі №903/6/13-г затверджено укладену 08.04.2013р. між ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" та ПСП "Агротехсервіс" мирову угоду, знято мораторій та заборону, накладені ухвалою від 04.01.2013р., провадження у справі про банкрутство ПСП "Агротехсервіс" припинено.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.12.2014р. у справі №903/6/13-г в задоволенні заяви ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" про визнання недійсною мирової угоди, затвердженої у справі про банкрутство ПСП "Агротехсервіс", відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р. апеляційну скаргу ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" задоволено, рішення суду від 03.12.2014р. у справі №903/6/13-г скасовано, визнано недійсною затверджену ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.04.2013р. мирову угоду, укладену 08.04.2013р. між ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" та ПСП "Агротехсервіс", поновлено провадження у справі про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" на стадії підготовчого засідання.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2015р. достроково припинені повноваження розпорядника майна – арбітражного керуючого Дяченка С.В. у справі про банкрутство ПСП "Агротехсервіс"; розпорядником майна ПСП "Агротехсервіс" призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича (Свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №310 від 12.03.2013р., м.Луцьк, вул.Коперника, 36/А2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); зобов`язано арбітражного керуючого Дяченка С.В. передати розпоряднику майна ПСП "Агротехсервіс" Григор`єву В.В. усі без виключення документи та матеріали, зібрані та сформовані під час провадження у справі про банкрутство; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора – Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" до боржника у загальному розмірі 717 316,52грн..
27.04.2015р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення (повідомлення) про порушення Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс".
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.06.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів ПСП "Агротехсервіс", згідно котрого вимоги конкурсних кредиторів визнано в розмірах: ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" на суму 717 316,52грн., ТОВ "УКІО БАНК ЛІЗИНГ" на суму 1 041 664,85грн., ПАТ "Аграрний фонд" на суму 11 499 298грн., ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" на суму 60 657,73грн..
16.07.2015р. Господарським судом Волинської області винесено постанову про визнання ПСП "Агротехсервіс" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича.
Повідомлення про визнання ПСП "Агротехсервіс" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 16.07.2015р. за №20303.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.10.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів ПСП "Агротехсервіс" з врахуванням поточних вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.01.2016р. визнано грошові вимоги УПФ України в Дарницькому районі м. Києва в сумі 2 436,00грн. - перша черга, 7 975,20грн. - шоста черга.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.05.2018р. припинено повноваження ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" арбітражного керуючого Григор`єва В.В., ліквідатором призначено арбітражного керуючого Пасічника Олександра Олексійовича.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.08.2019р. замінено кредитора у справі Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві (вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, код ЄДРПОУ 42098368) в частині грошових вимог в сумі 2 436,00грн. - перша черга, 7 975,20грн. - шоста черга.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.05.2021р., залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021р., встановлено арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу основну грошову винагороду за виконання обов`язків ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання таких повноважень. Клопотання арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича від 21.04.2021р. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди задоволено. Затверджено звіт від 21.04.2021р. про оплату послуг арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання обов`язків ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" за період з 16.07.2015р. по 30.05.2018р. в сумі 240 330,76грн..
В подальшому, арбітражним керуючим Григор`євим Валерієм Васильовичем подано клопотання про стягнення грошової винагороди за період виконання ним повноважень у даній справі. 
Ліквідатор Пасічник О.О. у поясненнях від 19.04.2022р. розгляд справи просив проводити без його участі.
АТ "Аграрний фонд" у клопотанні від 26.04.2022р. розгляд справи просить відкласти у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану.
Господарський суд Волинської області протокольною ухвалою від 27.04.2022р. клопотання про відкладення розгляду справи відхилив, як необґрунтоване оскільки ухвалою суду від 05.04.2022р. явка учасників справи у судове засідання визнавалась не обов`язковою. 
Також, ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. 
Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. 
Учасники справи не позбавлені можливості подати свої пояснення та доводи у письмовому вигляді через електронну адресу суду.
Відкладення розгляду справи призведе лише до затягування ліквідаційної процедури та як наслідок збільшення витрат кредиторів, зокрема на оплату праці ліквідатора.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс"  затверджено.
Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г, зокрема, було стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частину не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144154,72грн..
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 ст.3 ГПК України  передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право",  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  встановлено право арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) користуватися усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.
Згідно ч.3 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород. Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень. Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією визначається в розмірі 5 відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів, майна, майнових прав), які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, а також 3 відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора. Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу.
Відповідно ч.4  ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим   Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов`язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.
Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника (ч.5 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").
Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду. Господарський суд має право зменшити розмір оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі якщо середньомісячна заробітна плата керівника боржника є надмірно високою порівняно з мінімальним розміром заробітної плати (ч.6 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").
Аналогічні положення висвітлені у Кодексі України з процедур банкрутства. 
Також, згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства  з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(Відомості Верховної Ради України, 1992р., N31, ст.440 із наступними змінами); Постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., N31, ст.441).
Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства   встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу  подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього   Кодексу    незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього   Кодексу   перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до   Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього   Кодексу.
Частиною 1 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Згідно абзаців 6, 7 ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства, сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Як вбачається з матеріалів справи, у клопотанні  від 01.02.2022р. арбітражний керуючий Григор`єв В.В. просить стягнути з кредиторів пропорційно затвердженим вимогам затверджену ухвалою суду від 19.05.2021р. грошову винагороду за виконання обов`язків ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 240 330,76грн., нараховану за період з 16.07.2015р. по 30.05.2018р..
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.05.2021р., залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021р., встановлено арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу основну грошову винагороду за виконання обов`язків ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання таких повноважень. Клопотання арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича від 21.04.2021р. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди задоволено. Затверджено звіт від 21.04.2021р. про оплату послуг арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання обов`язків ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Агротехсервіс" за період з 16.07.2015р. по 30.05.2018р. в сумі 240 330,76грн..
Судом встановлено, що фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у даній справі не створювався.
У відповідності до звіту ліквідатора у боржника відсутні кошти та майнові активи, від продажу яких можна було б відшкодувати витрати арбітражного керуючого.
З огляду на викладене слід дійти висновку, що норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексу України з процедур банкрутства, які визначають право ліквідатора на оплату послуг, надання яких в рамках даної справи не заперечувалось, конкретизують положення Основного Закону, є правовою підставою для отримання ліквідатором винагороди за виконану роботу.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Широке тлумачення Європейським судом з прав людини даної норми покладає на суд обов`язок захистити право особи (по даній справі конституційне право ліквідатора на оплату праці) в такий спосіб, щоб порушене, не визнане або оспорюване право отримало ефективний та справедливий спосіб захисту.
Підхід до інтересу кредитора при вирішенні питання про стягнення оплати послуг ліквідатора має відповідати положенням не лише Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексу України з процедур банкрутства, але й міжнародним правовим актам, забезпечувати в такий спосіб єдиний підхід до застосування положень закону про банкрутство, втілювати принципи правової визначеності та верховенства права.
Відсутність чіткого нормативного регулювання у профільному законі питання оплати праці ліквідатора за рахунок коштів кредиторів не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оплату праці, які також ґрунтуються на положеннях нормативних актів, котрі мають вищу юридичну силу.
Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2019р. по справі №910/32824/15, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16).
Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.
Не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника, інших його активів чи грошових коштів, жодним чином не має впливати на оплату його послуг.
Суд касаційної інстанції також вказав, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.
Крім того, у постанові від 04.10.2018р. по справі №916/1503/17 Верховний Суд зазначив, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956р., Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957р. ратифіковану Україною 05.10.2000р.), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996р. тощо) та суперечить ст.43 Конституції України.
Отже, витрати на оплату послуг арбітражного керуючого, який виконував повноваження ліквідатора банкрута, підлягають оплаті за рахунок  кредиторів.
Крім того, враховуючи те, що в даному випадку вирішується питання стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого, що по своїй суті є оплатою праці арбітражного керуючого, а тому строк позовної давності в даному випадку не застосовується.
Також, станом на час розгляду вказаної справи судом не встановлено наявність поданих чи задоволених скарг чи заперечень щодо дій (бездіяльності) арбітражного керуючого або інших обставин, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень у справі про банкрутство.
Враховуючи приписи ч.1 ст.269 ГПК України, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів переглядає оскаржену ухвалу в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича (Свідоцтво №310 від 12.03.2013р., м.Луцьк, вул.Коперника, 36, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) частини не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144154,72грн..
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича (Свідоцтво №310 від 12.03.2013р., м.Луцьк, вул.Коперника, 36, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) частини не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144154,72грн..
Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частини не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144 154,72грн. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.04.2022р. у справі №903/6/13-г в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича частини не виплаченої основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ПСП "Агротехсервіс" в сумі 144154,72грн. - без змін.
2. Справу №903/6/13-г повернути до Господарського суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "07" липня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.