Номер провадження: 33/813/805/22
Номер справи місцевого суду: 522/7025/22 
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12.08.2022 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_1 , зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №164471 від 02 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 02 червня 2022 року біля 16 години 30 хвилин, знаходячись на Чкаловському пляжі біля «Траси здоров`я» в м. Одесі, вчинив опір працівникам поліції, а саме не хотів вийти з моря, виражався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою. Вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано як правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2022 року матеріали справи про адміністративне порушення, передбаченого ст.185 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 повернуто до Відділу поліції № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області для належного оформлення, з підстав, зазначених в мотивувальній частині постанови.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2022 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована наступним:
-апелянт надав до районного суду клопотання про витребування доказів, про забезпечення явки до суду працівників поліції, про проведення виїзного судового засідання, про виклик свідків по справі та пояснення по справі, однак районний суд вказані клопотання апелянта не розглянув;
- після складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення його на розгляд суду заборонено вносити до нього будь-які виправлення та/або доповнення, додаткові записи, оскільки це є фальшуванням доказів у справі. Протокол, підписаний особою, стосовно якої його складено, після внесення до нього додаткових записів або виправлень є неналежним доказом. Висновок суду про повернення матеріалів справи для належного оформлення є фактично підбурюванням правоохоронного органу до фальсифікації доказів у справі; 
- КУпАП не передбачає повноважень суду на повернення матеріалів справи для належного оформлення до відповідного правоохоронного органу. 
-на стадії підготовки до розгляду справи районним судом не було зроблено процесуальних дій, що прописані в ст. 278 КУпАП, натомість, районний суд, отримавши матеріали справи 09.06.2022 року, призначив справу до розгляду та 17.06.2022 року постановив повернути матеріали справи для належного оформлення, що виходить за межі повноважень суду, передбачених ст. 284 КУпАП; 
-апелянт заперечує проти посилання районного суду на Пленум Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 в даній справі, вважаючи його недоречним, оскільки висновки, викладені в даному пленумі стосуються виключно справ про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті; 
- як зазначає апелянт, районним судом встановлено, що окрім зауважень до оформлення протоколу належних доказів правопорушення до матеріалів справи не додано та наданих матеріалів не достатньо для висновку про винуватість або невинуватість тієї чи іншої особи. При цьому, апелянт вказує, що встановивши відсутність складу адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП, суд закриває провадження у справі; 
-правильне вирішення даної справи пов`язане зі справами № 522/6997/22, №420/8262/22.
Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, 09.08.2022 року, через підсистему «Електронний суд», подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі. 
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності апелянта. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При цьому, стаття 248 КУпАП закріплює, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян.
Згідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час ухвалення оскаржуваної постанови суду районний суд виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, наданих матеріалів не достатньо для висновку про винуватість або невинуватість тієї чи іншої особи, разом з тим, суд позбавлений можливості збору доказів, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 164471 від 02 червня 2022 року підлягає поверненню до Управління патрульної поліції в Одеській області для належного доопрацювання, оформлення та збору доказів.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з даною постановою районного суду.
Під час апеляційного провадження апеляційний суд виходить із наступного. 
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
За дійсною практикою провадження у справі про адміністративне правопорушення вважається розпочатим з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому, як вже зазначалось, згідно положень статей 245, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Тобто, положеннями КУпАП закріплено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом подання доказів.
Слід зазначити, що згідно положень частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В даній справі такий обов`язок покладений на Відділ поліції № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вимоги щодо складання та змісту протоколу про адміністративне правопорушення, що є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, визначає стаття 256 КУпАП.
Згідно положень цієї статті, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
При цьому, відповідно положень статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Зазначене дає підстави вважати, що діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи.
У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.
Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили. 
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не може бути беззаперечним, тобто достатнім, доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, а також достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
При цьому, суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.
Згідно частини першої статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Слід також зазначити, що у разі якщо за результатами розгляду справи суддя доходить висновку, що у протоколі, який є лише одним із доказів у справі, відсутні відомості, на підставі яких можна встановити наявність адміністративного правопорушення та винність особи у його вчиненні, а інших доказів немає, або вони оформлені неналежним чином, відповідно до ст. ст. 247, 284 КУпАП, суддя ухвалює постанову про закриття провадження у справі.
Між тим, при оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що чинний КУпАП і, зокрема стаття 284 КУпАП (види постанов по справі про адміністративне правопорушення), не містить положень, що регулюють підстави та порядок повернення складеного протоколу про адміністративне правопорушення до осіб, які уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, для усунення недоліків (належного оформлення) або для доопрацювання, зокрема, шляхом внесення тих чи інших відомостей чи збирання додаткових доказів.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальною практикою судів, яка склалась при вирішенні справ про адміністративні правопорушення, підставою для повернення з метою належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення є та обставина, якщо він складений або не уповноваженою на те посадовою особою, або без додержання вимог статті 256 КУпАП, якою визначено зміст протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому протокол про адміністративне правопорушення є лише одним із доказів, який не має вищої доказової сили порівняно з іншими доказами та не має для суду заздалегідь встановленої сили.
В даному випадку, констатувавши, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про наявність свідків і понятих та у протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано про їхню відсутність, суд, направивши протокол про адміністративне правопорушення для належного оформлення, зазначив про неможливість вставлення судом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, й необхідність у зв`язку з цим додаткового встановлення органом національної поліції обставин вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню і вимозі поліцейського та додаткового збору доказів шляхом встановлення свідків або відміткою про їх відсутність.
Отже, занадто формальна, в даному випадку, необхідність зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про свідків чи про їх відсутність, зазначення про відсутність інших доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, фактично звелося не лише до належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а й фактично до додаткового збору матеріалів для доведення вини ОСОБА_1 . 
Між тим, чинний КУпАП, покладаючи обов`язок збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в ст. 268 КУпАП наділяє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, правом знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. 
Зазначені в оскаржуваній постанові недоліки матеріалів справи про адміністративне правопорушення у вигляді відсутності належних і достатніх доказів підлягають оцінці судом при вирішенні справи по суті. При цьому суд не позбавлений процесуальних повноважень щодо з`ясування та перевірки наведених у запереченнях ОСОБА_1 на протокол про адміністративне правопорушення обставин під час судового розгляду справи та безпосереднього дослідження доказів.
Крім того, статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, і безпідставне затягування розгляду справи про адміністративні правопорушення порушує права особи на розгляд його справи упродовж розумного строку, що закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Отже недоведена винність особи у скоєнні правопорушення рівнозначна доведеній невинуватості.
У контексті вищезазначеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування постанови суду першої інстанції частково слушними та такими, що заслуговують на увагу.
Таким чином, підсумовуючи вище викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2022 року підлягає частковому задоволенню та матеріали справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду і прийняття рішення по суті.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2022 року – скасувати та справу щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду і прийняття рішення по суті. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе