КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 366/598/21                                      Головуючий у суді першої інстанції - Гончарук О.П.
Номер провадження № 22-ц/824/4981/2022                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2022 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму і до досягнення дітьми трьох років.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 01 жовтня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва, про що складено відповідний актовий запис від 01 жовтня 2016 року №2052.
Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, ОСОБА_2 зазначає, що відповідач по справі не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, а діти проживають разом із нею й знаходяться на повному її утриманні. 
Крім того, позивачка вказувала, що не має змоги працювати, оскільки доглядає за дітьми й джерел доходу, окрім як соціальних виплат по догляду за дитиною, остання не отримує. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 березня 2021 року і до досягнення дітьми трирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково зазначив у своєму рішення, що відповідач по справі не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.
Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували, що остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Апелянтом вказано, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення, що розмір стягнення у загальному розмірі із відповідача перевищує допустимі законом значення, оскільки 1/3 доходу на дітей та ј доходу на ОСОБА_2 становить розмір, більший ніж 50 відсотків від доходу відповідача.
Також апелянтом зазначено, що відповідно до його батьківського обов`язку та власного бажання утримувати своїх дітей, оскаржуване рішення про стягнення аліментів підлягає скасуванню лише в частині призначення аліментів на утримання дружини у зв`язку із недоведеністю та відсутністю правових підстав утримувати позивача відповідачем.
21 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , відповідно до якого наголошує, що дружина, з якою проживає дитина, має право на своє утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
ОСОБА_2 наголошує, що немає інших доходів, окрім як державної щомісячної допомоги на дітей, яка складає 860 грн. Вказано, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, інший дітей на своєму утриманні не має, а відтак має об`єктивну можливість сплачувати аліменти до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував своє рішення тим, що при визначенні розміру аліментів на утримання дітей та дружини, суд враховує, що утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання синів на даний час несе позивач. Приймаючи до уваги, що дитина має нормальний стан здоров`я, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач являючись батьком дітей, є працездатний, але визнає позовні вимоги частково, тому, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, і розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно починаючи з 19 березня 2021 року
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.3).
Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.4-5). 
Діти проживають разом із позивачем ОСОБА_2 й відповідачем вказаний факт не заперечується.
Факт проживання дітей разом із матір`ю також підтверджується актом підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради від 03 березня 2021 року (а.с.6).
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 03 березня 2021 року, виданій ОСОБА_2 вбачається, що остання отримує допомогу при народженні дитини на двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).
Також в матеріалах справи міститься витяг Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 травня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 на праві приватної власності належить ј квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-42).
Крім того, відповідачем у якості доказів надано суду:
- службову характеристику на дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 (з обслуговування житлових масивів «Соцмісто та ДВРЗ» Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_1 (а.с.39);
- довідку про доходи №744, виданої ОСОБА_1 , що він дійсно працює у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві та займає посаду дільничного офіцера поліції, та загальна сума доходу за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року за винятком аліментів становить 53 221,98 грн (а.с.40);
- копії квитанцій, згідно яких ОСОБА_1 перерахував на карту іншого банку 30 травня 2020 року - 3000 грн, 30 червня 2020 року - 2500 грн., 01 серпня 2020 року - 2500 грн, 30 серпня 2020 року -2000 грн, 29 вересня 2020 року - 4000 грн., 30 жовтня 2020 року - 2500 грн, 29 листопада 2020 року - 3500 грн, 31 грудня 2020 року - 1000 грн, 29 січня 2021 року - 4000 грн, 25 лютого 2021 року - 800 грн, 25 лютого 2021 року - 3500 грн, 27 березня 2021 року - 3500 грн (а.с.43-54).
Судом першої інстанції також було встановлено, що із наданих суду відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року отримала дохід у розмірі 22 326,70 грн (а.с.66).
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або  про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача у справі є спільні діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що він незгоден із рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року лише в частині стягнення аліментів на утримання дружини, що свідчить про фактичну згоду із визначеним розміром аліментів, які підлягають до стягнення з нього на утримання їх спільних дітей. 
Враховуючи вищевикладене, а також обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання їх з позивачем спільних дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, таким, що відповідатиме інтересам дітей.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, то апеляційний суд керується наступним.
Відповідно до положень статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.
Відповідно до положень статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 
Відповідно до положень статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Крім того, відповідно до ч.ч.2, 4, 6 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Системний аналіз норм закону дає підстави для висновку, що дружина, з якою проживає дитини, має право на утримання від чоловіка - батька дитини за умови, що чоловік може надати таку допомогу.
Крім того, положення Сімейного кодексу України прямо вказують й на те, що присудження вказаних коштів на утримання дружини не залежить від того, який майновий стан має дружини і чи працює вона.
  Матеріалами справи підтверджено й відповідачем не заперечується факт того, що їх із позивачем спільні діти проживають разом із їх матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_2 .
Враховуючи приписи законодавства, зокрема, положення статті 84 СК України, ОСОБА_2 має право на утримання від ОСОБА_1 до досягнення їх дітьми трирічного віку.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що присуджений розмір аліментів на утримання дружини є занадто великим й у сукупності із присудженими аліментами на утримання дітей буде становити більше 50 відсотків від доходу відповідача, то апеляційний суд враховує наступне.
Так, відповідно до положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Визначений судом загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 складає 58 відсотків, що перевищує розмір, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».
Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця. 
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи й підлягає зміні в частині визначено розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку.
Керуючись ст. 80, 84 СК України, ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року змінити в частині розміру аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 до досягнення дітьми трирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) кошти на її утримання, у розмірі 1/6  частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 березня 2021 року і до досягнення дітьми трирічного віку.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                  В.О.Фінагеєв