УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
м. Київ

cправа №  906/399/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Тимошенко О.М., судді - Юрчук М.І. , Крейбух О.Г.)
від 13.01.2022

у справі за первісним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро"
до  Селянського (фермерського) господарства "Оксана"
про  стягнення 191  250, 00 грн

та за зустрічним позовом  Селянського (фермерського) господарства "Оксана"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро"
про  визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції,

ВСТАНОВИВ:

1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до  Селянського (фермерського) господарства "Оксана" (далі - Господарство) про стягнення 191  250,00 грн штрафу за порушення умов договору поставки сільськогосподарської продукції № 31.10/21 від 16.03.2021 (далі - Договір).

2.          Позов обгрунтований тим, що 27.03.2021 Господарство здійснювало навантаження товару без представника покупця, що підтверджується актами про фіксацію порушень, однак навантажені автомобілі   пробули на території складу с. Рогізна Любарського району Житомирської   області до 30.03.2021. В результаті постачання товару за договором не відбулося, що призвело до порушення умов договору та можливості застосування до постачальника штрафу   в розмірі 10% від вартості несвоєчасно переданого товару за прострочення більш, ніж на 3 дні, що становить 191 250,00 грн.

3.          28.04.2021 Господарство звернулось до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним Договору.

4.          Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а умови договору поставки суперечать одна одній та унеможливлює їх фактичне виконання.

5.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.08.2021 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

6.          Суд виходив з того, що Товариство не довело належними та допустимими доказами, що Господарство  не виконало обов`язку поставити продукцію на склад чи зерновий склад покупця, тому відсутні підстави для стягнення з фермерського господарства штрафу за прострочення передачі товару. Також суд не має підстав для   визнання недійсним договору поставки, оскільки, на момент його укладання їх не існувало.

7.          13.01.2022 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу  Господарства  задовольнив. Рішення змінив у мотивувальній частині розгляду первісних вимог шляхом викладення в редакції цієї постанови. У частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасував та прийняв нове рішення, яким зустрічний позов задовольнив та визнав Договір недійсним.

8.          Суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд по суті прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, проте частина викладених судом в рішенні висновків не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, і які суд першої інстанції визнав встановленими, не є доведеними.

9.          Щодо відмови у зустрічному позові про визнання недійсним договору, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок місцевого господарського суду є необґрунтованим, оскільки, здійснивши комплексний правовий аналіз умов оспорюваного правочину, суд дійшов висновку про його невідповідність нормам, які регулюють правовідносини поставки (купівлі-продажу), порушення засад господарської діяльності, що свідчить про його незаконність і, як наслідок, можливість визнання недійсним такого правочину.

10.          20.02.2022  Товариство надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову скасувати і залишити рішення суду першої інстанції в силі.

11.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

12.          Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

13.          Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

14.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

15.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частин 1, 5 статті 203,  статті 215, частину 1 статті 228 ЦК України та не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 910/23149/16 та від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20), що є підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

16.          Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

17.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

18.           Проте, у касаційній скарзі скаржник не конкретизує, який саме висновок міститься у зазначених постановах щодо застосування відповідних норм права та не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

19.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

20.          Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

21.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

22.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

23.          У касаційній скарзі скаржник фактично оспорює постанову в частині задоволення зустрічної позовної вимоги немайнового характеру.

24.          Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

26.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

27.          Отже, скаржник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 540,00 грн (200 % х 2 270,00 грн).

28.          До касаційної скарги скаржник не додав документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, про що уповноваженими працівниками Касаційного господарського суду 22.02.2021 складено акт    № 29.1-11/101, тому касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків в частині сплати судового збору.

29.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини 2, пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК  України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 у справі № 906/399/21 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

-          привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 15-18 цієї ухвали;

-          уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

-          надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4540, 00 грн.

3.          Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                       І. Кондратова