УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/1471/20 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В. Ф. 
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №292/1471/20 за позовом  ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 (смт.Черняхів) Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Богатирчук Микола Володимирович та інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 (смт.Черняхів) Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Артемчук Олександр Володимирович, про стягнення майнової та моральної шкоди
за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області
на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Лотуги В.Ф. у смт.Пулини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області. Просив, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, стягнути з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області за рахунок коштів Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 100 грн, у відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн., а також вирішити питання судового збору на суму 1 698,42 грн.
Позов обґрунтовував тим, що 21 березня 2020 року помічником чергового СППП №4 Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Богатирчуком М.В. винесено постанову, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1 та 6 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 грн. У справі №292/522/20 рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року вищевказана постанова про накладення адміністративного стягнення скасована, а справа про адміністративне правопорушення була направлена на новий розгляд до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та накладення адміністративного стягнення скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита. Також, 21 березня 2020 року начальник СРПП №1 Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області Артемчук О.В. склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою ст.130 КУпАП, відповідно до якого він 21 березня 2020 року о 20 год. по вул. Шевченка в смт. Пулини Житомирської області керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. За результатами розгляду протоколу, Червоноармійський районний суд Житомирської області 07 липня 2020 року виніс постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою ст.130 КУпАП закрив у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що працівники Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області своїми діями грубо порушили порядок встановлення факту адміністративного правопорушення, його фіксування та оформлення, що спричинило незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, яке є порушенням прав та законних інтересів, як громадянина України. Через зазначені дії працівників поліції він вимушений був витрачати час, зусилля та кошти з метою відновлення порушених прав та законних інтересів. До моменту винесення остаточних судових рішень у вказаних вище справах він перебував у постійному стресі, був та залишається обуреним через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і його прав працівниками правоохоронного органу. Він не вчиняв протиправних дій, а дії поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, тому вимушений був доводити суспільству свою чесність і порядність в судовому порядку.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 22 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Житомирській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що працівник поліції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення дотримався вимог нормативно-правових актів, а відтак у рішенні Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року та у постанові Сьомого апеляційного суду від 13 серпня 2020 року не встановлено обставин незаконності рішень чи дій поліцейського. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих неправомірність дій поліцейського Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою ст.130 КУпАП. Постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом неправомірності дій працівника поліції, яким складено протокол та не є підставою для відшкодування шкоди, враховуючи відсутність доказів того, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, працівник поліції вийшов за межі наданих йому повноважень. Окрім того, посилаючись на постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №312/262/18, вважає, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Вважає, що позивач не довів спричинення працівниками поліції йому матеріальної та моральної шкоди відповідно до положень ст.23 ЦК України, а тому вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Також розмір шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке повинно бути достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не має перетворюватися на збагачення позивача за рахунок держави. Розмір судових витрат, понесений позивачем, є необґрунтованим та непропорційним щодо предмету спору.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так само як і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі №726/837/20.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 спрямував до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі.

Неявка представника Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області та третіх осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надійшло. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Правовий висновок щодо застосування ст.ст.1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Так, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пунктів 4 та 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, та моральна шкода.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з діями працівників поліції (третіх осіб) під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 та 6 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а також під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою ст.130 КУпАП (складання протоколу).

У справі №292/522/20 (адміністративне судочинство) постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року скасована постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №523107, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 та 6 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с.11-13).

У мотивувальній частині вищевказаної постанови апеляційної інстанції адміністративного суду прописано, що для прийняття рішення помічником чергового СППП №4 Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Богатирчуком М.В. не було встановлено всіх обставин, які мають значення, що свідчить про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Оскільки правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, то постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню. Під час апеляційного перегляду колегія суддів встановила відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У справі про адміністративне правопорушення №292/415/20 постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.13-15).

Вищевказані судові рішення набрали законної сили. Отже, судові рішення у вищевказаних справах мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи про цивільно-правову відповідальність.

01 березня 2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір про надання правничої допомоги №22 для захисту своїх прав та інтересів і сплатив 06 липня 2020 року за надання йому юридичної допомоги 20 000 грн (а.с.184,190).

На підтвердження понесених витрат на правничу (юридичну) допомогу, тобто у підтвердження майнової шкоди, надав договір про надання правової допомоги від 01 березня 2020 року, копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, рахунки фактури про надання юридичної допомоги при притягненні до адміністративної відповідальності: від 25 березня 2020 року №2503, від 20 квітня 2020 року №2004, від 03 липня 2020 року №0307, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03 липня 2020 року №41 на суму 20 000 грн. та дві квитанції від 06 липня 2020 року на суму 20 000 грн. про оплату послуг згідно з договором від 01 березня 2020 року №22.

Отже, ОСОБА_1 надані докази, що беззаперечно підтверджують здійснення ним оплати в сумі 20 000 грн. за надану йому юридичну допомогу в зв`язку з безпідставним притягненням працівниками поліції його до адміністративної відповідальності, а тому підлягає відшкодуванню саме такий розмір майнової шкоди. 

Суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не з`ясував юридичної природи витрат на суму 20 000 грн. та не звернув уваги на ту обставину, що юридична допомога надана не у цій справі, а тому помилково вирішив питання в порядку ст.137,141 ЦПК України, як витрати на професійну правничу допомогу, тобто судові витрати, в цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката безпідставні, оскільки 20 000 грн. є майновою шкодою, а не судовими витратами у цій справі в розумінні ч.4 ст.137 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування майнової шкоди стягується 20 000 грн, оскільки такий розмір доведений належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності спричинені моральні страждання. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Питання полягає лише у тому, який розмір є достатнім для відшкодування заподіяної моральної шкоди. 

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є доволі складним процесом. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Разом із тим, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина перша ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення.

Апеляційний суд приймає до уваги конкретні обставини притягнення позивача працівниками поліції до адміністративної відповідальності, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї чесності і порядності, налагодження нормального життєвого ритму, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що 5 000 грн. буде достатнім для відшкодування моральних страждань. Отже, підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди саме вищевказана сума.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність судового рішення про визнання дій посадових осіб працівників поліції незаконними, спростовуються змістами вищевказаних судових рішень, якими провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закриті за відсутності складів адміністративних правопорушень. Тобто, справи про адміністративне правопорушення взагалі не мали бути ініційовані. За таких обставин закриття справ про адміністративне правопорушення тягне наслідок цивільно-правового характеру і є доказами того, що діями працівників поліції заподіяна позивачу майнова та моральна шкоди, що є предметом доказуванню у даній справі. Заподіяння майнової та моральної шкоди, яка є наслідком ініціювання працівниками поліції проваджень про адміністративні правопорушення, доведено у рамках цієї справи, а тому така підлягає відшкодуванню у вищевказаних розмірах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції діяли у межах повноважень не спростовують вищевикладених висновків колегії суддів апеляційного суду, оскільки у даному випадку має місце факт відсутності в діях позивача складів інкримінованих йому працівниками поліції адміністративних правопорушень, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та мають преюдиційне значення для розгляду справи про цивільну відповідальність, тобто про стягнення спричиненої майнової та моральної шкоди, яка відшкодовується державою незалежно від вини.

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до положень ст.376 ЦПК України тягне скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позов ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про стягнення майнової та моральної шкоди колегією суддів апеляційного суду задовольняється частково: у відшкодування майнової шкоди стягується 20 000 грн., та у відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн. У стягненні решти майнової та моральної шкоди відмовляється за безпідставністю.

Звертаючись до суду з позовною заявою,  ОСОБА_1  сплатив судовий збір у розмірі 1 681,60 грн., що підтверджується квитанцією від 04 грудня 2020 року №0.0.1930216975.1 (а.с.31 т.1).

Однак, відповідно до п.13 частини другої ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Із вищевикладеного слідує, що ОСОБА_1 . Законом звільнений від сплати судового збору, а тому позивач сплатив судовий збір помилково. Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 681 грн. 60 коп. належить йому повернути.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.
Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 20 000 грн., сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
У задоволенні решти позову відмовити.
Повернути ОСОБА_1 зайво сплачений 04 грудня 2020 року судовий збір в сумі 1 681 грн. 60 коп. згідно з квитанцією №0.0.1930216975.1.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

               Головуюча                  Судді: