Постанова 
Іменем України                                   
 
26 квітня 2022 року                                  
м. Київ                                                          
                                                                        
справа № 759/5866/20
 
провадження № 61-20626св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                    Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Київська міська рада,
відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київської міської ради на постанову Київського апеляційного суду                         від 14 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г.М., Кулікової С.В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу                  Марчук К. В., ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.
 
Позовна заява мотивована тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Марчук К. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня                  2018 року № 42099593, яким за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17 липня 2018 року № 607 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме на будівлю хостелу на земельній ділянці орієнтовною площею 0,7704 га (обліковий код 75:710:0007), однак Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності м. Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній за вказаною адресою, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. 
 
Ураховуючи наведене, Київська міська рада просила суд: визнати недійсним договір дарування від 17 липня 2018 року № 607; визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук К. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2018 року № 42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 887808980000 за ОСОБА_1 ; зобов`язати  ОСОБА_1  звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007), привівши її у придатний для використання стан.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у складі судді Ул`яновської О. В. позов Київської міської ради задоволено.
Визнано недійсним договір дарування від 17 липня 2018 року № 607.
Визнано протиправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук К. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2018 року № 42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 887808980000 за ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007) привівши її у придатний для використання стан.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дарувальник за договором дарування від 17 липня 2018 року № 607 незаконно набув право власності на нерухоме майно, розташоване на АДРЕСА_1 , внаслідок чого він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на його відчуження ОСОБА_1 .
Також, судом першої інстанції вказано, що приватним нотаріусом у порушення статей 46 та 46-1 Закону України «Про нотаріат» не здійснено перевірку інформації щодо права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або проігноровано відсутність такої інформації, а також не здійснено перевірку в Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки.
Зауважує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності міста, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею, а, отже, у діях ОСОБА_1 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки за вказаною адресою.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року апеляційні скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук К. В., ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову Київської міської ради відмовлено.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції в порушення положень статті 200 ЦПК України ухвалив рішення по суті спору в підготовчому судовому засіданні, при тому, що відповідачі позов не визнавали.
Крім того, судом не витребувано правочину, який було визнано недійсним, а також не залучено до участі у справі належного співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Надія-3», яке одноособово вчинило вказаний правочин.
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 459 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду,                   Київська міська рада, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року скасувати та залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки тому, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів, тому вона є самовільно зайнятою.
Вважає, що належне ОСОБА_1 майно є самовільною забудовою, враховуючи, що міська рада не передавала йому земельну ділянку для відповідних цілей.
Зазначає, що міській раді не було відомо особу, яка уклала спірний договір дарування, а приватний нотаріус на вимогу суду копію цього договору не надав, тому вона не могла вказати будь якого співвідповідача.
Крім того, оскільки рада не приймала рішень про передачу ТОВ «Надія-3» у власність чи користування вказаної земельної ділянки, то, на думку заявника, рішення суду першої інстанції не впливає на його права та обов`язки. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бобрович А. І., подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є необґрунтованими, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
29 грудня 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна адміністративна будівля в Виробничому кооперативі «Надія-ЗЛ» (літ. «А», № 183-193), загальною площею 1002 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з 17 липня 2018 року на підставі договору дарування серія та номер 607, виданий 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                      Марчук К. В., про що внесено запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42099593 від 17 липня 2018 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна (а. с. 20-23).
 
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 09 грудня 2019 року     № 19-0830-08 за адресою:      АДРЕСА_1 , код ділянки 75:710:0007 встановлено, що згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка                         (код ділянки: 75:710:0007) площею 0,7704 га обліковується за товариством «Надія-3» на АДРЕСА_1 . Під час обстеження також встановлено, що на частині земельної ділянки, орієнтовною площею 0,02 га, розташовано будівлю (хостел). Крім того, вказано, що 13 лютого 2019 року зареєстровано клопотання            ОСОБА_1 № К-38063 до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га, однак вказана земельна ділянка використовується без документів, що посвідчують право користування (власності) на неї, зареєстрованих відповідно до вимог статей 125, 126 ЗК України (а. с. 24-27).
 
27 лютого 2020 року Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що згідно               з даними реєстрових книг за адресою у АДРЕСА_2 , проведена реєстрація права власності на одноквартирний будинок за фізичними особами. Також запропонувало, що для отримання актуальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно необхідно скористатись доступом додержавного реєстру прав. Вказано, що дані з реєстрових книг не систематизовані за прізвищем, ім`ям та по батькові (назвою власника), ідентифікаційним кодом (ЄРПОУ) та (чи) адресою його реєстрації місця проживання (місцезнаходження) у м. Києві (а. с. 30-31).
 
Землекористувачем земельноїділянки за адресою: АДРЕСА_2 , код ділянки 75:710:0007 є ТОВ «Надія- 3» (а. с. 25, на звороті).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення Київська міська рада вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 2-6977/11, від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц та від 22 липня 2021 року у справі № 2-1206/12, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга Київської міської ради підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції, загалом, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
 
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
 
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
 
Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування дарувальник передає або зобов`язується передати в майбутньому обдаровуваному безоплатно майно (дарунок) у власність.
 
Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони (частина друга статті 626 ЦК України).
 
Апеляційним судом було встановлено, що з огляду на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі договору дарування, серія та номер 607, виданого 17 липня 2018 року, ОСОБА_1 отримав у власність адміністративну будівлю у виробничому кооперативі «Надія-ЗЛ» (літ «А»,                № 183-193), загальною площею 1 002 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Матеріали справи не містять оспорюваного договору дарування, серія та номер 607 виданого 17 липня 2018 року.
 
ОСОБА_1 вказував, що йому адміністративну будівлю за адресою:                 АДРЕСА_2 подарувало ТОВ «Надія-3».
 
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього договору - дарування, Київська міська рада не заявила вимог до особи, яка цей договір уклала та є єдиною особою, яка взяла на себе обов`язки за цим правочином, тобто не заявила вимог до належного відповідача.
 
Доводи касаційної скарги Київської міської ради про те, що їй не було відомо особу, яка уклала спірний договір дарування, а також те, що рада не приймала рішень про передачу ТОВ «Надія-3» у власність чи користування вказаної земельної ділянки, є необґрунтованими.
 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, відхиляючи аналогічні заперечення міської ради, встановив, що землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1 , код ділянки 75:710:0007, є ТОВ «Надія-3».
 
З огляду на наведене, позовні вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан теж не заявлені Київською міською радою до належного відповідача.
 
Посилання касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду не спростовують правильність судового рішення апеляційного суду, оскільки в справах були встановлені різні обставини.
 
Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що він позбавлений можливості усунути допущені порушення судом першої інстанції щодо залучення до участі у справі ТОВ «Надія-3» та витребування оспорюваного правочину, тому обґрунтовано скасував рішення Святошинського районного суду                   м. Києва від 03 грудня 2020 року з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися з висновками апеляційного суду про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення від 03 грудня 2020 року по суті спору в підготовчому судовому засіданні, оскільки в його вступній частині вказано, що Святошинський районний суд м. Києва розглянув справу у відкритому судовому засіданні.
 
Частинами другою, третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:
1) залишення позовної заяви без розгляду;
2) закриття провадження у справі;
3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
 
Суд першої інстанцій у порушення частини другою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання не постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, проте, фактично, провів судовий розгляд по суті, тому це порушення норм процесуального права не є таким, яке могло б бути самостійною підставою для скасування рішення, у разі, якщо б воно було правильним по суті спору та законним.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваної постанови, виключивши з неї вказані мотиви для скасування рішення районного суду.
 
Проте, це не впливає на вирішення справи апеляційним судом по суті. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в іншій частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону,              і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року змінити, виключивши з тексту постанови посилання на те, що Святошинський районний суд м. Києва ухвалив рішення у підготовчому судовому засіданні.
 
У решті постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк